ПОСТАНОВА                                                                    
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                                            
 
26 листопада 2025 року
м. Київ
 
справа № 511/1738/13-ц
провадження № 61-15072св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_2 на заочне рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 15 липня 
2013 року у складі судді Панчук А. І. та постанову Одеського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року у складі колегії суддів: Громіка Р. Д., 
Дришлюка А. І., Драгомерецького М. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
17 червня 2013 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ТОВ «КБ «Надра») звернулось до суду з позовом до 
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Позов мотивовано тим, що 21 березня 2008 року між ОСОБА_1 
і Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ «КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», укладено кредитний договір № 05/03/2008/840-К/351, за умовами якого позичальнику надано кредит в іноземній валюті в сумі 197 612,00 дол. США строком до 
18 березня 2033 року.
 
21 березня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра» і ОСОБА_2 укладено договір поруки, згідно з яким поручитель поручився перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, що випливають 
з кредитного договору від 21 березня 2008 року № 05/03/2008/840-К/351.
 
21 березня 2008 року між банком і ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, за умовами якого на забезпечення виконання боргових зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 передав дві земельні ділянки, кожна площею 0,08 га, які розташовані на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області.
 
Оскільки ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором не виконує, ПАТ «КБ «Надра» просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 21 березня 
2008 року № 05/03/2008/840-К/351 в розмірі 351 767,52 дол. США, що еквівалентно 2 811 677,78 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 196 141,6 дол. США, що еквівалентно 1 567 757,89 грн; заборгованість 
з відсотків за користування кредитом - 119 030,75 дол. США, що еквівалентно 951 412,78 грн; пеня за прострочення сплати кредиту - 16 834,21 дол. США, що еквівалентно 134 555,84 грн; штраф за порушення виконання умов договору - 19 761,20 дол. США, що еквівалентно 157 951,27 грн.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Заочним рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 
15 липня 2013 року позов задоволено.
 
Стягнено солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором в розмірі 
351 767,52 дол. США та витрати зі сплати судового збору в розмірі 
3 441,00 грн.
 
Рішення суду мотивовано тим, що позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, який забезпечений порукою, не виконує, кредит не сплачує, а тому є підстави для солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 20 лютого 2024 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 15 липня 2013 року залишено без задоволення.
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.
 
Заочне рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 
15 липня 2013 року залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що порука ОСОБА_2 не 
є припиненою з огляду на те, що боржник та поручитель не виконали вимогу банку від 12 квітня 2013 року, не усунули порушень умов кредитного договору протягом 30 календарних днів з дати отримання указаної вимоги, строк повернення кредиту у повному обсязі за договором від 21 березня 2008 року № 05/03/2008/840-К/351 настав з 12 травня 2013 року. Позовну заяву подано 20 червня 1013 року, тобто в межах строку, визначеного ЦК України. 
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
08 листопада 2024 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, з урахуванням уточненої касаційної скарги, просить скасувати заочне рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 
15 липня 2013 року та постанову Одеського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором 
з ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що порука ОСОБА_2 є припиненою, оскільки останній платіж за кредитом був здійснений 30 квітня 2009 року, а до суду з цим позовом банк звернувся 17 червня 2013 року, тобто з пропуском 
шестимісячного строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України в редакції яка була чинною до 19 жовтня 2016 року. Вказує, що згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України в редакції, яка була чинною на час укладення кредитного договору (до прийняття Закону від 14 червня 
2016 року № 1414-VIII, який набрав чинності з 19 жовтня 2016 року), порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту настання терміну погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання терміну виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови 
у задоволенні такої вимоги через припинення поруки за відповідною частиною основного зобов`язання.
 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції 
в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року 
у справі № 6-170цс14, постановах Великої Палати Верховного Суду від 
13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12, від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц, від 03 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11, постановах Верховного Суду від 05 вересня 2022 року у справі 
№ 1519/2-5034/11, від 25 липня 2018 року у справі № 361/5582/13-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Інші аргументи учасників справи
 
19 грудня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (далі - ТОВ «Консалт Солюшенс») подало до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 15 липня 
2013 року та постанову Одеського апеляційного суду від 02 жовтня 
2024 року - без змін.
 
Відзив мотивовано тим, що строк повернення кредиту визначено до 
18 березня 2033 року. Через невиконання відповідачами своїх зобов`язань 
з повернення кредиту 15 квітня 2013 року на адресу ОСОБА_2 було направлено повідомлення з вимогою виконати зобов`язання, а позов подано у червні 2013 року, тобто у межах шестимісячного строку для пред`явлення позовної вимоги до поручителя.
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Роздільнянського районного суду Одеської області.
 
21 січня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 жовтня 2025 року справу призначено до судового розгляду.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Заочне рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 
15 липня 2013 року та постанова Одеського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року оскаржуються в частині позовних вимог ПАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «Консалт Солюшенс», до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
В іншій частині рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 
15 липня 2013 року та постанова Одеського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року не оскаржуються, а тому відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України судом касаційної інстанції не переглядаються.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, урахувавши аргументи, наведені 
у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Фактичні обставини справи
 
21 березня 2008 року між ОСОБА_1 і ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «Надра», укладено кредитний договір 
№ 05/03/2008/840-К/351, за умовами якого позичальник отримав кредит 
в іноземній валюті в сумі 197 612,00 дол. США зі строком повернення до 
18 березня 2033 року.
 
Пунктом 3.3.3 кредитного договору сторони передбачили, що позичальник вносить мінімально необхідний платіж по кредиту, визначений у пункті 3.3.1 цього договору, щомісячно до 6 числа поточного місяця, а банк здійснює списання з поточного рахунку на рахунок погашення заборгованості до 
10 числа поточного місяця. У випадку, коли позичальник до 10 числа поточного місяця вніс (повністю або частково) суми мінімально необхідних платежів, внаслідок чого станом на 11 число  поточного місяця не була погашена заборгованість позичальника, банк починаючи з 12 числа поточного місяця застосовує до позичальника штрафні санкції, передбачені цим договором. Якщо 10-е число є небанківським днем, то платіж необхідно внести в останній банківський день, який передує цій даті.
 
21 березня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого 
є ПАТ «КБ «Надра», і ОСОБА_2 укладено договір поруки, за умовами якого поручитель поручилась перед кредитором за належне виконання 
ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, що випливають з кредитного договору від 21 березня 2008 року № 05/03/2008/840-К/351.
 
21 березня 2008 року між банком і ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, за умовами якого на забезпечення виконання боргових зобов`язань перед банком за кредитним договором ОСОБА_1 передав дві земельні ділянки, кожна площею 0,08 га, які розташовані на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області.
 
12 квітня 2013 року ВАТ «КБ «Надра» направило ОСОБА_1 
і ОСОБА_2 досудові вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором від 21 березня 2008 року № 05/03/2008/840-К/351.
 
Згідно з наданим банком до позовної заяви розрахунком заборгованості за кредитним договором від 21 березня 2008 року № 05/03/2008/-К/531 заборгованість відповідачів перед банком станом на 01 квітня 2013 року становить 351 767,52 дол. США, що еквівалентно 2 811 677,78 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 196 141,6 дол. США, що еквівалентно 1 567 757,89 грн; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 119 030,75 дол. США, що еквівалентно 951 412,78 грн; пеня за прострочення сплати кредиту - 16 834,21 дол. США, що еквівалентно 134 555,84 грн; штраф за порушення виконання умов договору - 19 761,20 дол. США, що еквівалентно 157 951,27 грн.
 
З розрахунку відомо, що останній платіж за кредитним договором від 
21 березня 2008 року № 05/03/2008/-К/531 було здійснено у квітні 2009 року.
 
Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 23 листопада 2020 року замінено сторону стягувана ПАТ «КБ «Надра» його правонаступником - ТОВ «Консалт Солюшенс».
 
Мотиви, якими керується Верховний Суд
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржуване судове рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.
 
Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, ОСОБА_2 в апеляційний скарзі вказувала про припинення поруки з підстав, передбачених частиною четвертою статті 559 ЦК України (тут і далі у редакції, чинній до 19 жовтня 2016 року) (пропуск позивачем шестимісячного строку з дня настання строку виконання основного зобов`язання).
 
Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта статті 559 ЦК України).
 
Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, 
є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, 
а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, 
у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).
 
Умовами кредитного договору від 21 березня 2008 року 
№ 05/03/2008/840-К/351 передбачений строк повернення кредиту, а також обов`язок з погашення кредиту шляхом виконання окремих зобов`язань 
із внесення щомісячних платежів за цим договором.
 
Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно 
з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.
 
Отже, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення заборгованості за платежами, які позичальник був зобов`язаний згідно 
з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися 
з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
 
Тому, за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України, порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги через припинення поруки за відповідною частиною основного зобов`язання (пункт 84 постанови Великої Палати Верховного Суду від 
19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (провадження № 14-70цс19)), 
а не всієї суми заборгованості.
 
Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2019 року у справі
№ 1519/2-3165/11 (провадження № 14-219цс19).
 
Апеляційний суд, вирішуючи питання щодо позовних вимог банку до 
ОСОБА_2 як поручителя за кредитним договором, не звернув уваги на те, що кредитний договір діє до 18 березня 2033 року, ОСОБА_1 у період 
з березня 2008 року до квітня 2009 року включно періодично сплачував щомісячні платежі за кредитом, з травня 2009 року періодичні платежі взагалі перестав сплачувати, крім того, досудова вимога направлена 15 квітня 
2013 року, в межах строку дії кредитного договору, що дозволяє стверджувати про припинення поруки за відповідними частинами основного зобов`язання, що є підставою для відмови у задоволенні таких вимог, а не про припинення поруки в цілому.
 
За таких обставин аргументи, наведені у касаційній скарзі, є обґрунтованими, що відповідно до статті 411 ЦПК України є підставою для скасування постанови Одеського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року 
в частині позовних вимог ПАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «Консалт Солюшенс», до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Суд касаційної інстанції з огляду на положення статті 400 ЦПК України не має процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до пункту 1 частин третьої і четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Доводи касаційної скарги з урахуванням висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, наведених у мотивувальній частині цієї постанови, дають підстави для висновку, що постанова суду апеляційної інстанції ухвалена без додержання норм матеріального 
і процесуального права
 
У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, постанову Одеського апеляційного суду від 
02 жовтня 2024 року в частині позовних вимог ПАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «Консалт Солюшенс», до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасувати і направити справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Оскільки розгляд справи не закінчено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2  задовольнити частково.
 
Постанову Одеського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
З моменту ухвалення постанови судом касаційної інстанції скасована постанова Одеського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року у скасованій частині втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | М. Є. Червинська
Судді: | А. Ю. Зайцев
| Є. В. Коротенко
| В. М. Коротун
| М. Ю. Тітов