ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2026 року	справа № 380/9203/25	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравціва О.Р. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еколан Інгредієнти» до Львівської митниці, про визнання протиправними та скасування рішень.
Суть справи.
До Львівського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Еколан Інгредієнти» (далі – позивач, ТОВ «Еколан Інгредієнти») з позовом до Львівської митниці (далі – відповідач, митний орган), в якому просить: 
- визнати протиправним і скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA20900/2025/100038/2 від 28.01.2025;
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з метою митного оформлення товарів позивач подав до Львівської митниці електронну митну декларацію, відповідно до якої заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначених у графі 31 митної декларації. Разом з митною декларацією в якості підстави для застосування основного методу визначення митної вартості товару надав документи, які містять усі відомості щодо ціни товару та дають можливість обчислити її. Проте відповідач протиправно, здійснив коригування митної вартості ввезеного товару, що спричинило необхідність сплати різниці між сумами митних платежів, що нанесло значні збитки позивачу.
Ухвалою суду від 12.05.2025 залишено позов без руху. Позивач у встановлений строк недоліки позовної заяви усунув належним чином.
Ухвалою суду від 30.05.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.
Ухвалою суду від 30.05.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про залучення перекладача до участі у справі.
Ухвалою суду від 26.01.2026 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зміну виду провадження.
Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві. Вказав, що за результатами проведеного опрацювання встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. У сукупності всі перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару. Відповідно до вимог пункту 2 частини 6 статті 54 Митного кодексу України, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 статті 53 Митного кодексу України, відповідач не визнає заявлену митну вартість. Проведено консультації з декларантом згідно з статтею 57 Митного кодексу України. Тому, посадові особи Львівської митниці під час здійснення контролю митної вартості імпортованого позивачем товару діяли в межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства України.
Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі.
Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі (частина 2 статті 262 КАС України).
Суд на підставі позовної заяви, відзиву, відповіді на відзив, а також долучених письмових доказів,-
в с т а н о в и в :
Товариство з обмеженою відповідальністю «Еколан Інгредієнти» уклало із компанією «Shandong Fiberglass Group Corp.» зовнішньоекономічний договір (Контракт) № 36 від 18.07.2024 (далі – Контракт). 
Згідно з інвойсом №SDFE321114-1 від 20.11.2024 позивач придбав у продавця товар «прямий ровінг (рівниця)».
З метою митного оформлення вказаного товару позивач подав до Львівської митниці електронну митну декларацію № 25UA209230006654U0 від 27.01.2025, разом із якою для підтвердження обґрунтованості заявленої митної вартості товару надав митному органу такі документи: Пакувальний лист б/н від 20.11.2024; Рахунок-фактура (інвойс) № SDFE3241114-1 від 20.11.2024; Коносамент № SZ2024110327 від 25.11.2024; Автотранспортна накладна №1157-3 від 22.01.2025; № 1157-4 від 22.01.2025; Сертифікат про походження товару № C246722314500263 від 26.11.2024; Банківський платіжний документ, що стосується товару «Платіжне доручення №75» від 10.12.2024; Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №250125 від 17.01.2025; № 250126 від 17.01.2025; №250139 від 22.01.2025; №250140 від 22.01.2025; Документ, що підтверджує вартість перевезення товару «Довідка 1157-3» від 22.01.2025; «Довідка 1157-4» від 22.01.2025; Документ, що підтверджує вартість страхування б/н від 25.11.2024; Зовнішньоекономічний договір (контракт) №36 від 18.07.2024; Договір про надання послуг митного брокера №107/21-T від 01.10.2021; Договір (контракт) про перевезення KVSV171023 від 17.10.2023; Інші некласифіковані документи «інформація виробника» від 20.11.2020; «Транс. Заявка №1157-3» від 13.11.2024; «Транс. Заявка №1157-4» від 13.11.2024.
За результатами опрацювання наданих документів Львівська митниця надіслала вимогу в яких якій просила надати додаткові документи, що підтверджують митну вартість відповідно до статті 53 МК України.
На виконання вимоги митного органу позивач надав: експортну декларацію країни відправлення №422720240001217043, прайс лист та проформу інвойс.
За результатами розгляду поданих документів Львівська митниця відмовила у митному оформленні товарів за заявленою митною вартістю та прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA20900/2025/100038/2 від 28.01.2025, у гр. 33 якого встановила невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом, а в якості підстав для коригування зазначено:
«- Декларантом за МД заявлено контракт з виробником. Товаросупровідні документи не містять відомості про виробника товару та торговельну марку. Слід зазначити, що для підтвердження виробника товарів можуть бути надані документи, в тому числі: - копія ліцензії на виробництво товару; - копія нормативно-технічної документації на виготовлення товару; - копія сертифікату на систему якості товару - колія сертифікату продукції власного виробництва, - копія свідоцтва про присвоєння товару штрихового коду EAN. Зазначені документи відсутні графи 44 ЕМД;
- у наданих до митного оформлення CMR №1157-3 від 22.01.2025 графах 16 та 23 зазначено що перевізником товару являється компанія РЕ Prystupchuk Oleh - разом з тим до митного оформлення декларантом надано рахунок-Фактуру про транспортні витрати від 22.01.2025 № 250139 (ТзОВ Оушн Брідж) по CMR № 1157-4 від 22.01.2025 зазначено що перевізником товару являється компанія Зейко Н.П-разом з тим до митного оформлення декларантом надано рахунок-фактуру про транспортні витрати від 22.01.2025 №250140 ( ТзОВ Оушн Брідж) згідно яких виконавцем по доставці товару Буд-який договір доручення чи інший посередницький договір між вищезазначеними суб?єктами, декларантом митному органу но надавався, що не дає можливості перевірити правильність нарахування транспортних витрат на перевезення а відповідно числового значення рівня митної вартості товару;
- вищезазначений рахунок на оплату транспортно-експедиторських послуг містить пункт витрат транспортно-експедиційні послуги на території України. Однак, відповідні витрати щодо транспортно-експедиційних послуг поза територією України в рахунку відсутні з чого можна зробити висновок, що відповідна сума стосується послуг на всьому маршруті переміщення вантажу. Таким чином, при розрахунку належних до сплати митних платежів не включено до митної вартості товару відповідну 2 частину витрат щодо оплати транспортно-експедиційних послуг;
- у заявці від 13.11.2024 №1157-3 та у заявці від 13.11.2024 №1157-4 в п. 1.6 послуга з морського перевезення та інших видів перевезень вказано, що оплата проводиться протягом 3-ох календарних днів з моменту отримання клієнту рахунку експедитора (а саме рахунки від 17.01.2025 та 22.01.2025). Документів, щодо оплати не подано;
- у коносаменті № S SZ2024110327 25.11.2024 в лівому нижньому кутку зазначено номер документа, який до митного оформлення не подавався;
- (щодо додатково долученої експортної декларації) Вищезазначена МД не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує факт експорту, через відсутність в ній дати експорту, у зв`язку з чим наведені в ній відомості не є остаточними; (в розділі «Номер коносаменту») зазначено відомості про коносамент, який до митного оформлення не надано. У даній МД порт призначення вказано Україна. Також слід відмітити, що декларантом з урахуванням вимог статті 254 МКУ не забезпечено переклад митної декларації країни відправлення;
Додатково вказано про проведення консультації з декларантом відповідно до статті 57 МК України та про застосування другорядного методу 2ґ (ст. 64 МК України). Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала: « МД №24UA100250604578U2 від 22.10.2024 де митна вартість товару зі схожими характеристиками становить 1,52 дол. США/кг». Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилось.
Львівська митниця відмовила у митному оформленні товарів за заявленою митною вартістю й оформила картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. З метою випущення товару у вільний обіг позивач подав митну декларацію №25UA209230007196U4, в якій вказав вартість товарів відповідно до оскарженого рішення про коригування митної вартості товару.
Позивач в порядку частини 8 статті 55 Митного кодексу України звернувся до відповідача із листом від 14.04.2025 до якого долучив копії: 1) довідки про перерахування коштів нерезиденту №81-22/19046 від24.12.2024; 2) витягу з виписки по особовим рахункам за 11.12.2024 АТ «Райффайзен Банк»; 3) акту виконаних робіт (надання послуг) №250139 від 29.01.2025; 4) платіжної інструкції №216 від 07.02.2025; 5) акту виконаних робіт (надання послуг) №250140 від 30.01.2025; платіжної інструкції №215 від 07.02.2025; 6) витягу з виписки за 07.02.2025 АТ «Райффайзен Банк». У листі позивач пояснив, що повністю оплатив фактурну вартість товару та витрати на транспортування товару, а зауваження митного органу – безпідставні.
Відповідач листом від 21.03.2025 повідомив позивача про відмову у скасовуванні оскарженого рішення про коригування митної вартості. В обґрунтування вказав, що «- Пунктом 2.1. Контракту визначено, що «ціна за одиницю товару загальна вартість кожної партії товарів, що підлягає поставці, зазначаються Сторонами у інвойсах до цього Контракту, які є невід`ємною частиною Контракту. Враховуючи вищевикладене, інвойс уточнює та більш детально розкриває зміст договірних умов, а точніше таким документом погоджуються істотні умови контракту, зокрема ціна товару та такі є невід`ємною частиною контракту, а відтак - додатками до такого Контракту. Пункт 2.1 також недвозначно вказує, що відомості у інвойсі зазначаються обома сторонами. Наданий до митного оформлення інвойс від 20.11.2025 № SDFE3241114-1 не містить підписів уповноваженого представника сторони покупця. При цьому, додатково надана проформа-інвойс № SDFE3241114-1 від 14.11.2024 явно містить факсимільний підпис та печатку, що не передбачається умовами договору. За даних обставин такий інвойс не вважається підписаним, а відтак - таким, що погоджує ціну товару, тобто узгоджує істотні умови конкретної партії товару, і такий не може вважатися документом, що підтверджує числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
- На підставі п. 1.2-1.4 Договору ТЕО слід розуміти, що будь-яке перевезення виконується на підставі заявки на перевезення складеної відповідно до додатку №l Договору ТЕО. У подальшому на підставі такої заявки сторони підписують відповідний додаток по формі того ж додатку №1. Таким чином перевезення виконується за наявності двох документів заявки на перевезення та підписаного додатку на підставі даної заявки. До митного оформлення декларантом надано заявки №1157-3 та №1157-4 від 13.11.2024 року. У митного органі наявні обґрунтовані сумніви, що достовірності такої інформації або ж належності таких заявок. По-перше, є невідомим який саме із двох документів, що передбачені Договором ТЕО надано при декларування (заявку чи додаткову угоду до договору на підставі заявки). По-друге, дата складення двох заявок є 13.11.2024 року. У двох заявках вказується інформація про вагу брутто товару. Поряд з цим, єдиний документ, яким містить інформацію про числові значення ваги брутто товару є поданий до митного оформлення Packing List. Однак, такий складено 20.11.2024 року. По-третє, заявка №1157-3 від 13.11.2024 містить інформацію про вартість перевезенню контейнера WGNU2469597 за коносаментом SZ2024110327, заявка №1157-4 від 13.11.2024 містить інформацію про вартість перевезенню контейнера WGNU2470140 за коносаментом SZ2024110327. Однак аналізуючи хронологію складення документів, вбачається, що інформація, що міститься у таких заявках не могла бути відома покупцю на момент 13.11.2024. Надана проформа-інвойс складена 14.11.2024 при цьому на іншу суму та вагу, інвойс №SDFE3241114-1 складений 20.11.2024, як і Packing List, коносамент №SZ2024110327 у якому зазначаються номера контейнерів складений 25.11.2024. У той же час інший документів, які б містили інформацію, яку використано продавцем для замовлення перевезення 13.11.2024 та погодження вартості такого перевезення до митного оформлення не надано. Аналогічні обставини стосуються і інформації наявної у Packing List від 20.11.2024. У такому документі вказаний номер В/L (коносамент) 246180809. Як відомо номер коносамента є SZ2024110327 та складений 25.11.2024. При цьому, у такому коносаменті наявне посилання на Sale Order (S/O) замовлення 246180809 також вказаний порядок цифер міститься і в митній декларації країни відправлення 422720240001217043 від 22.11.2024. У той же час, саме В/L (коносамент) до митного оформлення не надано, як і пояснень щодо такого документа;
- Згідно Договору ТЕО та наданим заявкам вбачається, терміни оплати за послуги, які для усіх випадків становлять 3 календарні дні з моменту отримання Клієнтом рахунку. Рахунок №250125 та 250126 складені 17.01.2025 року, а рахунки №250140 та N?250139 складені 22.01.2025. Тобто, враховуючи строк оплати, то такі мали б бути виконані до 20.01.2025 та 25.01.2025 відповідно. Поряд з цим, із поданим листом надані платіжні інструкції, які виконані лише 07.02.2025 та акти виконаних робіт по рахункам 250139 та 250140. Щодо розміру понесення витрат по інших послугах згідно рахунків №250125 та №250126, відповідних документів не надано;
- Поданий до митного оформлення від 25.11.2024 «Підтвердження страхування вантажу» містить посилання на Генеральний договір страхування вантажів від 01.03.2024 №200238532.24, який до митного оформлення не подавався та з Вашим листом не надходив».
Вважаючи рішення про коригування митної вартості протиправним, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.
Вирішуючи справу суд керується таким.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Митний кодекс України (далі - МК України) визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.
Приписами частини 1 статті 246 МК України визначено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення (частини 1 статті 248 МК України).
Згідно з частиною 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом подання за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, відомостей про фактурну вартість товарів; митну вартість товарів та метод її визначення (підпункти «є» та «ж» пункту 5 частини 8 статті 257 МК України).
Положеннями статті 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, – це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5 статті 58 МК України).
Слід зауважити, що митне законодавство передбачає цілу систему методів визначення митної вартості товарів, серед яких виділяється основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний (пункти 1-2 частини 1 статті 57 МК України).
Пріоритетним до застосування є саме основний метод, що обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові по справі №826/17509/16 від 09.02.2021.
Тільки у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи визначення митної вартості товару (частина 3 статті 58 МК України).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до положень частини 1 статті 58 МК України основний метод визначення митної вартості товарів застосовується у випадку дотримання наступних умов: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Основний метод, не застосовується конкретних випадках: а) якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні; б) відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. Кожен із вище означених випадків може бути як самостійною підставою для незастосування основного методу, так й розглядатися в їх сукупності.
Згідно із частиною 2 статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Тобто, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний метод визначення такої вартості.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинами 5 і 6 статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, – банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності – інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, – страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина 2 статті 53 МК України).
При цьому положення частини 3 статті 53 МК України надають можливість митниці виставляти декларанту письмову вимогу про необхідність подачі додаткових документів у 10-ти денний строк лише у трьох випадках:
1. у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості;
2. якщо наявні ознаки підробки цих документів;
3. якщо ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Вказані обставини є виключними підставами для витребування додаткових документів. Водночас тлумачення таких підстав контролюючим органом без належного обґрунтування є протиправним.
В разі наявності таких підстав декларант зобов`язаний протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Із положень статті 53 МК України слід виснувати, що законом визначено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Вказане узгоджується з приписами частини 3 статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Предметом спірних правовідносин є законність та обґрунтованість оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів, а саме: обґрунтованість сумнів митного органу під час витребування додаткових документів й коригування митної вартості товарів; а також дотримання вимог МК України та інших підзаконних нормативно-правових актів під час застосування другорядного методу визначення митної вартості товарів. 
Щодо розбіжностей у долучених до митних декларацій документах суд зазначає таке.
Дослідивши зміст гр. 33 оскаржуваного рішення суд узагальнює зауваження митного органу, які стали підставою для коригування митною вартості товарів, таким чином:
1) позивач не надав до митного оформлення документи які містять відомості про виробника товару та торговельну марку;
2) у графі 16 та графі 23 автотранспортної накладної наявні штампи перевізника із яким відсутні документально підтверджені докази виникнення договірних відносин; 
3) рахунок на оплату транспортно-експедиторських послуг містить пункт витрат транспортно-експедиційні послуги на території України однак не містить витрат щодо транспортно-експедиційних послуг поза територією України;
4) всупереч пункту 1.6 заявок №1157-3 та №1157-4 від 13.11.2024 не надано документів на оплату транспортних послуг;
5) коносамент містить посилання на документ, який до митного оформлення не подавався;
6) експортна декларація не містить дати експорту, посилається на коносамент який до митного оформлення не надано; порт призначення вказано Україна.
7) позивач надав до митного оформлення комерційний інвойс, який не підписав покупець товару, внаслідок чого усі істотні умови поставки не можна вважати погодженими;
8) позивач всупереч вимогам пунктів 1.2-1.4 Договору ТЕО не надав до митного оформлення додатків, сформованих після заявок;
9) заявки містять посилання на вагу брутто та вартість перевезення морських контейнерів, хоча позивач на момент оформлення цих документів не міг знати інформацію про це;
10) позивач здійснив оплату витрат на транспортування товару з порушенням строків; за іншими рахунками позивач не надав доказів сплати;
Надаючи правову оцінку аргументам митного органу у цій частині, суд виходить з такого.
Щодо неподання до митного оформлення окремих документів суд зазначає, що приписи Контракту не передбачають, що продавець повинен надавати покупцю документи, які підтверджують виробника товару та наявність прав на торговельну марку цього товару. 
Суд нагадує, що приписи статті 53 МК України визначають вичерпний перелік документів, які декларант зобов`язаний надати до митного оформлення для підтвердження митної вартості товару. Цей вичерпний перелік не передбачає таких документів, які містять відомості про виробника товару та торговельну марку, отже відповідач не мав витребовувати у позивача такий документ.
Щодо особи перевізника суд встановив, що для організації перевезення позивач на підставі Договору №KVSV171023 транспортно-експедиторського обслуговування від 17.10.2023 залучив ТОВ «Оушн Транс» як експедитора. Відповідно до частин 1-2 статті 932 Цивільного кодексу України Експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору. Викладені приписи законодавства узгоджуються із пунктами 2.1.2 та 2.2.1 згаданого Договору.
Отже, у цій ситуації експедитор позивача мав можливість залучати до надання послуг інших перевізників. А тому, зазначення у автотранспортній накладній особи конкретного перевізника не може створювати обґрунтованого сумніву у достовірності заявлених числових значень складових митної вартості товару.
Таким чином, з позиції суду вказане зауваження митного органу необґрунтоване і безпідставне.
Щодо винагороди експедитора за межами території України суд встановив, що експедитор ТОВ «Оушн Транс» за результатами наданих послуг виставив позивачеві рахунки №250139 від 22.01.2025 та №250140 від 22.01.2025 у п. 4 яких згадується про винагороду експедитора на території України. На думку митного органу, позивач не підтвердив розмір винагороди експедитора за межами території України.
Однак суд такі зауваження митного органу відхиляє, з огляду на таке.
Відповідно до частини 1 статті 931 Цивільного кодексу України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом.
Приписи Цивільного кодексу України не визначають окремої категорії як «винагорода експедитора».
За змістом статті 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування. Аналогічні приписи вказані у підпункті 4.8 Договору №KVSV171023 транспортно-експедиторського обслуговування від 17.10.2023.
Отже, усі кошти, які позивач сплатив або сплатить на користь експедитора вважатимуться його винагородою і доходом. Експедитор в силу свободи договору може самостійно на власний розсуд визначати окремі платежі як розмір своєї винагороди на певних відрізках маршруту перевезення. Відтак, доводи митного органу про відсутність інформації про винагороду експедитора за межами території України є домислами й не ґрунтуються на приписах законодавства України.
Щодо строку оплати витрат на транспортування товару суд встановив, що у пункті 1.6 заявок №1157-3 та №1157-4 від 13.11.2024 вказано строк оплати витрат зі зберігання на терміналі порту.
Однак той факт, що позивач порушив строк оплати подібних витрат впливає лише на договірні відносини між позивачем та експедитором й не позбавляють митний орган можливості перевірити заявлені числові значення складових митної вартості товару. Крім цього, позивач надав до митного оформлення довідки транспортних витрат, що вважаються допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Викладене узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 31.05.2019 у справі №804/16553/14, від 07.05.2020 у справі №400/2922/18.
Щодо зауваження про коносамент та експорту декларацію суд зазначає, що такі документи не містять числових значень про складові митної вартості товару, а отже, недоліки, наявні у цих документах не можуть перешкоджати митному органові переконатися у дійсності заявлених числових значень складових митної вартості товару. Крім цього, суд встановив, що поставка партії товару відбувалась на умовах FOB згідно Інкотермс, за якими саме на продавця покладається обов`язок оформлення згаданих документів. Отже, позивач не може відповідати за недоліки цих документів.
Щодо інших зауважень, які митний орган виклав у листі від 21.03.2025 суд зазначає, що такі зауваження стосуються тих документів (комерційний інвойс, коносамент, заявки на перевезення, пакувальний лист), які позивач одразу надавав до митного оформлення, а митний орган не висловив стосовно їх змісту жодних зауважень. 
Висловлення нових зауважень в порядку частини 9 статті 55 МК України до тих документів, які декларант первинно надав до митного оформлення, й стосовно яких митний орган не висловив зауважень раніше – суперечить пункту 2 частини 2 статті 2 КАС України та свідчить про те, що митний орган реалізує свої повноваження не з метою перевірки числових значень складових митної вартості, а з метою невідворотного коригування митної вартості. Подібна поведінка митного органу позбавляє декларанта шансів одразу усувати будь-які сумніви митного органу й не допускати коригування митної вартості.
Отже, вказані зауваження митного органу не відображають існування обґрунтованих сумнівів відносно непідтвердження чи невизначеності кількісних, вартісних і достовірних елементів митної вартості або відсутності хоча б однієї із їх складових, яка є обов`язковою при обчисленні такої вартості.
Щодо законності застосування другорядного методу коригування суд зазначає таке.
Суд встановив, що у оскаржуваному рішенні митний орган застосував метод коригування за статтею 64 МК України.
Згідно пункту 2.1 Правил заповнення рішень про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598 при заповненні графи 33 рішення «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
Обов`язковість чіткого визначення вказаної вище інформації, як обов`язкових реквізитів будь-якого рішення про коригування заявленої митної вартості товарів підтримується і наявною сталою судовою практикою, зокрема, відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 14.08.2018 у справі №821/1617/17; від 21.08.2018 у справі №804/1755/17; від 25.05.2021 у справі №520/10386/2020; від 31.10.2019 у справі №820/9301/15.
Натомість у оскарженому рішенні митний орган не зазначив конкретної інформації та критеріїв, за якими він порівнював відповідний товар з тим, який імпортував позивач (період постачання, країну відправлення, умови поставки тощо). Отже митний орган застосував другорядний метод визначення митної вартості товару всупереч вимогам МК України та Правил заповнення рішень про коригування митної вартості товарів.
Враховуючи викладене суд висновує, що відповідачем безпідставно завищено митну вартість задекларованого позивачем товару, оскільки надані позивачем документи на підтвердження заявленої ним митної вартості задекларованого товару за ціною контракту, є належними, стосуються контракту, дають можливість ідентифікувати задекларований товар, визначити його характеристики та властивості, і на підставі цих документів, які не містять неточностей та розбіжностей, можливо визначити митну вартість задекларованого товару за ціною контракту.
Зважаючи на викладені порушення, допущені митним органом при здійснення коригування митної вартості товарів, суд дійшов висновку про невідповідність рішення про коригування митної вартості товарів критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині 2 статті 2 КАС України, а тому, таке є протиправним та підлягає скасуванню.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно з статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та протиправність рішення відповідача. Отже, позов необхідно задовольнити повністю.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.
Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 1).
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи (частина 3).
Згідно з частинами 3, 5 та 6 статті 137 КАС України спеціаліст, перекладач, експерт отримують винагороду за виконані роботи (надані послуги), пов`язані із справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків.
Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг).
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частина 7 статті 139 КАС України передбачає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Згідно з частиною 1 статті 71 КАС України перекладачем є особа, яка вільно володіє мовою, якою здійснюється адміністративне судочинство, та іншою мовою, знання якої необхідне для усного або письмового перекладу з однієї мови на іншу, а також особа, яка володіє технікою спілкування з глухими, німими чи глухонімими.
Частиною 2 статті 71 КАС України чітко встановлено, що перекладач допускається ухвалою суду за клопотанням учасника справи або призначається з ініціативи суду.
З огляду на викладене, при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед яких є витрати пов`язані із залученням перекладача, суд повинен виходити з того, чи було допущено ухвалою суду перекладача за клопотанням учасника справи або за ініціативи суду.
Суд звертає увагу, що у ході судового розгляду цієї справи ухвалою суду від 30.05.2025 суд, враховуючи розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відмовив представнику позивача у задоволенні клопотання про залучення перекладача до участі у справі, а тому, витрати, пов`язані із здійсненням перекладів документів без залучення перекладач не можуть вважатися витратами, пов`язаними з розглядом справи.
Окрім цього, згідно з статтею 254 МК України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.
Таким чином, витрати позивача на переклад документів на українську мову та нотаріальне посвідчення тексту перекладу, фактично зумовлені виконанням позивачем вимог митних формальностей, а тому, не можуть вважатись судовими витратами, які пов`язані із розглядом справи. Суд зауважує, що судочинство здійснюється державною мовою і відповідно судом досліджуються докази у підтвердження заявлених вимог позивачем українською мовою. При дослідженні доказів суд надавав оцінку таким у перекладі на українську мову і рішення суду ґрунтується на поданих доказах. У випадку не взяття до уваги долучених доказів у перекладі на українську мову, може й стати підставою для ухвалення протилежного рішення (постанови) суду.
Отже, суд вважає понесені позивачем витрати такими, що не пов`язані з розглядом справи, а поданими як доказ, який містить інформацію щодо предмета доказування.
Враховуючи викладене, суд висновує про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача витрат, пов`язаних із залученням перекладача.
Викладене узгоджується із позицією Восьмого апеляційного адміністративного суду, викладеною у постановах від 01.02.2023 у справі №380/5582/22, від 24.07.2024 у справі №380/19182/23 та від 11.09.2024 у справі №380/8093/24.
Судовий збір відповідно до частини 1 статті 139 КАС України слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача в повному обсязі.
Керуючись статтями 2, 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 294, 295 КАС України, суд -
в и р і ш и в :
1. Позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправним і скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100038/2 від 28.01.2025.
3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (79000, м. Львів, вул. Костюшка Т.,1; ЄДРПОУ 43971343) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Еколан Інгредієнти» (04116, м. Київ, вул. Митрофана Довнар-Запольського, 5; ЄДРПОУ 34763972) судовий збір в сумі 7121 (сім тисяч сто двадцять одна) грн 03 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

  Суддя	  Кравців Олег Романович