Справа №: 272/1062/25
Провадження № 2/272/150/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року 

Андрушівський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді - Карповця В.В.,
за участі секретаря судового засідання - Степанчук Т.В.,
розглянувши за правилами спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в м.Андрушівка цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи - фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд 

ВСТАНОВИЛА:
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Діджи Фінанс» Романенко М. Е. звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №103452493 від 24.03.2021 з відповідача у розмірі 23000 грн, сплачений судовий збір у сумі 2422 грн 40 коп. та витрати на професійно правничу допомогу у розмірі 5000 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 24 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та відповідачем був укладений кредитний договір №103452493. За умовами договору позичальниці надано кредит у сумі 5000,00 грн строком на 15 днів. За користування кредитом передбачалося нарахування процентів у розмірі 4,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитними коштами. Позивач зазначає, що відповідачка порушила умови договору, не повернула кредит та не сплатила нараховані проценти, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню.
23 червня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 03Т, відповідно до якого ТОВ «Діджи Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги за кредитними зобов`язаннями боржників ТОВ «Мілоан», у тому числі й за кредитним договором №103452493, укладеним із відповідачем.
У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань та неповерненням отриманих коштів позивач звернувся до суду за захистом свого права.
У судове засідання представник ТОВ «Діджи Фінанс» не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, щодо заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився, була належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, що підтверджується матеріалами справи. Відомостей про поважні причини неявки, заяви про розгляд справи за його відсутності чи відзив на позов від відповідача суд не отримав. З огляду на викладене суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача.
Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників судового засідання або розгляду справи за відсутності одного чи кількох з них фіксація судового засідання технічними засобами не здійснюється. Це враховано при організації судового розгляду.
Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За правилом ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Положеннями ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За правилами ч. ч. 12, 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
У п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Судом встановлено, що 24.03.2021 в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан», відповідач подав Заявку на отримання кредиту №103452493. ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтвердив прийняття умов кредитного договору №103452493 від 24.03.2021, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан». Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на таких умовах: сума виданого кредиту 5000,00 грн.; строк кредиту - 15 днів з 24.03.2021 до 08.04.2021; комісія за надання кредиту - 00,00 грн.; проценти за користування кредитом 3000,00 грн., які нараховуються за ставкою 4,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, орієнтована загальна вартість кредиту становить 8000 грн, що підтверджується договором про споживчий кредит №103452493, графіком платежів, паспортом споживчого кредиту ( а.с.24-27,28, звор. стор. а.с.28-29).
Перерахування коштів відповідачу в сумі 5000 грн підтверджується платіжним дорученням 26211310 від 24.03.2021 ( а.с.34).
Відповідач пройшов ідентифікацію. Без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, а тому суд дійшов до висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
У ч. 1 ст. 514, ч. 1 ст. 516 ЦК України зазначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
23 червня 2021року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 03Т, за умовами якого ТОВ «Діджи Фінанс» набуло статус нового кредитора та отримало право грошової вимоги за зобов`язаннями позичальників ТОВ «Мілоан», у тому числі за кредитним договором№103452493, укладеним із відповідачем.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №103452493, відповідач ОСОБА_1 має заборгованість у загальній сумі 23000 грн, яка складається із боргу по тілу кредита – 5000 грн, боргу по відсотках -18000 грн, строк кредитування зазначений з 24.03.2021 по 07.06.2021 ( а.с.14).
За правилом ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з пунктами 1, 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків.
За правилами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Положеннями ч. 1 ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У ч. 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
За вказаних обставин судом встановлено, що відповідачем отримано кошти в сумі 5000,00 грн., які останнім не повернуті, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь ТОВ «Діджи Фінанс», яке набуло права стягнення.
Разом з тим, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за процентами за договором № 103452493, укладеним 24.03.2021 з ТОВ «Мілоан» з 24.03.2021 по 07.06.2021 задоволенню не підлягає, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного між ТОВ «Мілоан» та відповідачем договору про споживчий кредит, дана фінансова установа надала позичальнику суму кредиту, а останній зобов`язувався повернути наданий кредит у повному обсязі до 08.04.2021. Доказів погодження інших строків нарахування процентів за кредитним договором № 103452493 від 24.03.2021 суду не надано.
Таким чином, позикодавець відповідно до ст. 1048 ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування за договором, укладеним 24.03.2021 з ТОВ «Мілоан» до 08.04.2021, після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, що узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі № 910/17048/17.
Досліджений судом розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначені позивачем до стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою включає період, який виходить за межі строку кредитування.
Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавців відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, то заявлені ТОВ «Діджи Фінанс», як правонаступника ТОВ «Мілоан», вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентах за користування кредитом за період з 24.03.2021 по 07.06.2021, є безпідставними та задоволенню не підлягають.
За таких обставин, з урахуванням викладеного, враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28.03.2018 року в справі № 444/9519/12, оскільки відповідач умови за вказаним кредитним договором належним чином не виконував, право вимоги за цими договором перейшло до позивача, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з відповідача на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 103452493 від 24.03.2021 у розмірі 8000,00 грн. з яких: 5000,00 грн. сума заборгованості за тілом кредиту, 3000,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна правнича допомога є складовою судових витрат.
На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано копію договору № 01-05/05 про надання правової допомоги від 05.05.2025, копію додаткової угоди №1021 до договору № 01-05/05 про надання правової допомоги від 05.05.2025, детальний опис робіт виконаних адвокатом.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь ТОВ «Діджи Фінанс» підлягають стягненню витрати на правову допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1739 грн. (34.78%).
Крім того, оскільки позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам (34.78%), які в даному випадку складають 842,51 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 223 ч. 4 , 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,
Керуючись положеннями статей 526, 527, 530, 549, 10481050, 1054 Цивільного кодексу України, а також положеннями статей 4, 13, 141, 258265, 274276, 280282 та 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» ( ЄДРПОУ 42649746, місцезнаходження: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, м. Київ) заборгованість за кредитним договором № 103452493 від 24 березня 2021 року в розмірі 8000 грн з яких: 5000,00 грн. сума заборгованості за тілом кредиту, 3000,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» ( ЄДРПОУ 42649746, місцезнаходження: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, м. Київ) витрати по сплаті судового збору в сумі 842,51 грн та витрати на професійно правничу допомогу у розмірі 1739 грн
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте Андрушівським районним судом Житомирської області за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя:	В. В. Карповець