ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року	Львів	Справа № 500/3458/25 пров. № А/857/36591/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,
суддя Запотічний І.І., 
суддя Шинкар Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року (головуючий суддя Грицюк Р.П., м.Тернопіль) у справі №500/3458/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
06.06.2025 позивач ( ОСОБА_1 ) звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідач), в якому просив: визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у підготовці і наданні до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області довідки про розмір грошового забезпечення за посадою «заступника начальника штабу гвардійської окремої артилерійської бригади» для перерахунку пенсії з 17.01.2024; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області нову довідку про розмір грошового забезпечення за посадою «заступника начальника штабу гвардійської окремої артилерійської бригади» станом на 17.01.2024 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262- XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.08.2018 № 260, із обов`язковим зазначенням відомостей про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавка, доплати, підвищення) та премії, що були зазначені в протоколі про призначення пенсії в 2005 році в розмірах, що фактично виплачені за січень 2024 року за посадою «заступника начальника штабу гвардійської окремої артилерійської бригади», відповідно до абзацу п`ятого пункту 5 порядку №45 у редакції, чинній до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103.
Позов обґрунтовує протиправністю дій відповідача, що виразились у безпідставній відмові у підготовці та наданні до ГУ ПФУ в Тернопільській області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення позивача для перерахунку пенсії з 17.01.2024.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови ОСОБА_1 у підготовці і наданні до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області довідки про розмір грошового забезпечення за посадою "заступника начальника штабу гвардійської окремої артилерійської бригади" для перерахунку пенсії з 17.01.2024. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за посадою «заступника начальника штабу гвардійської окремої артилерійської бригади» станом на 17.01.2024. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що підвищення грошового забезпечення, як підстави для перерахунку пенсії, після 01.01.2018 не відбулось, а тому відсутні правові підстави для видачі та направлення до органів Пенсійного фонду оновленої довідки про розмір грошового забезпечення позивача станом на 17.01.2024 для перерахунку пенсії. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмови в задоволенні позову, відтак, у відповідності до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до частини першої статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (Закон № 2262-ХІІ).
Позивач 01.04.2025 звернувся з заявою до ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якій просив підготувати та надати до ГУ ПФУ в Тернопільській області оновлену довідку за формою передбаченою додатком 2 до Порядку №45, про розмір грошового забезпечення за посадою «заступника начальника штабу гвардійської окремої артилерійської бригади» станом на 17.01.2024 для здійснення обчислення та перерахунку з 17.01.2024 пенсії.
Позивач зазначає дату проведення перерахунку з 17.01.2024, оскільки така дата встановлена рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.10.2024 у справі №500/4460/24, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 17.01.2024 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 за посадою «заступника начальника штабу гвардійської окремої артилерійської бригади».
Відповідач листом від 15.04.2025 відмовив у наданні довідки, що змусило позивача 16.04.2025 повторно звернутися із заявою.
Відповідач листом №11/1/7779 від 19.05.2025 повідомив позивача про те, що підвищення грошового забезпечення військовослужбовцям чинної служби в зв`язку з підвищенням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2024, не відбулося, постанова Уряду про проведення в 2024 році перерахунку пенсій колишнім військовослужбовцям не приймалася і, з цієї причини, відповідна довідка для перерахунку пенсії (у випадку позивача з 17.01.2024 за посадою "заступника начальника штабу окремої артилерійської бригади") ІНФОРМАЦІЯ_2 не оформляється та до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не надається.
Одночасно відповідач зазначив, що з 01.07.2015 по 16.01.2024 на підставі заяви позивача від 22.09.2015 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області нарахована та виплачувалась пенсія, яка обчислена з грошовою забезпечення за посадою «старшого помічника начальника штабу кадрів та стройової частини окремої артилерійської бригади».
Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Колегія суддів зазначає, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.10.2024 у справі № 500/4460/24 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 17.01.2024 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 за посадою «заступника начальника штабу гвардійської окремої артилерійської бригади».
Так, судом було встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 01.01.2005 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону №2262-XII, розмір якої на дату призначення за посадою «заступника начальника штабу гвардійської окремої артилерійської бригади» склав 50% відповідних сум грошового забезпечення за 20 років вислуги.
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по строковій частині) від 29.06.2015 №174 ОСОБА_1 з 29.05.2015 виключений із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.
Пенсійний орган, незважаючи на те, що позивач перебував з 01.01.2005 на пенсійному обліку та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону №2262 за посадою «заступника начальника штабу гвардійської окремої артилерійської бригади», виплата якої не припинялась на час зарахування позивача на військову службу до Збройних Сил України, здійснив з 30.06.2015 (з наступного дня після виключення зі списків особового складу) перерахунок пенсії за вислугу років згідно Закону №2262, однак виходячи з посади «старшого помічника начальника штабу з кадрів і стройової частини окремого батальйону".
Відтак, суд у справі №500/4460/24 прийшов до висновку про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо проведення перерахунку пенсії позивача за посадою «старшого помічника начальника штабу з кадрів і стройової частини окремого батальйону» та необхідність відновлення порушених прав та інтересів позивача шляхом зобов`язання відповідача з 17.01.2024 здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу за посадою «заступника начальника штабу гвардійської окремої артилерійської бригади».
Реалізовуючи право на перерахунок пенсії згідно згаданого судового рішення за посадою «заступника начальника штабу гвардійської окремої артилерійської бригади», позивач звернувся із заявою про отримання відповідної довідки, однак відповідач відмовив у її видачі.
Колегія суддів зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.
Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, а в рішенні від 27.09.2010 по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» - що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Також, апеляційний суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.
Рішення суду є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами, а також фізичними та юридичними особами. Це закріплено в статті 129-1 Конституції України та статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Безумовно обов`язковість судового рішення означає, що таке рішення повинно бути виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (у точній відповідності до приписів мотивувальної та резолютивної частин рішення). Забезпечуючи ефективність виконання судового рішення всім процесуальними засобами, суд також має враховувати таку складову верховенства права як принцип пропорційності.
В адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення.
Відповідно до ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Отже, застосування як преюдиційних обставин, встановлених у судовому рішенні, що набуло законної сили, передбачає обов`язковість фактів, установлених цим судовим рішенням, для суду при розгляді інших справ, без необхідності їх нового доказування; преюдиційні обставини, встановлені в судовому рішенні, що набуло законної сили, суд зобов`язаний враховувати під час розгляду іншої справи навіть у випадку, якщо фактично це судове рішення не було виконано; для спростування преюдиційних обставин, встановлених в іншій справі, учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, має подати суду належні та допустимі докази, які суд оцінює в загальному порядку.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.10.2024 у справі №500/4460/24 підтверджено право позивача на перерахунок з 17.01.2024 пенсії за посадою "заступника начальника штабу гвардійської окремої артилерійської бригади" і відповідачем у цій справі не надано жодних доказів на спростування такого.
Відтак, ефективність судового захисту встановленого рішенням суду права позивача кореспондується з обов`язком відповідача підготувати і надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області довідку про його грошове забезпечення станом на 17.01.2024 за посадою «заступника начальника штабу гвардійської окремої артилерійської бригади», адже підставою для вчинення дій, спрямованих на перерахунок раніше призначених пенсій, є довідка уповноваженого на її складення органу з відомостями про розмір грошового забезпечення за відповідною чи аналогічною посаду. Таким чином, до моменту отримання належної довідки від відповідача у пенсійного органу не виникає обов`язку з перерахунку пенсії позивачки.
Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.
Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
Зважаючи на викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо протиправності відмови відповідача підготувати і надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за посадою "заступника начальника штабу гвардійської окремої артилерійської бригади" станом на 17.01.2024 для перерахунку пенсії, а тому вбачає підстави для зобов`язання відповідача підготувати і надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за посадою "заступника начальника штабу гвардійської окремої артилерійської бригади" станом на 17.01.2024 для перерахунку пенсії з 17.01.2024.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року у справі № 500/3458/25 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	Т. І. Шинкар