ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2026 року Чернігів Справа № 620/12224/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Дубіної М. М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 

У С Т А Н О В И В:

04.11.2025 ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом (зареєстрований у суді 10.11.2025), у якому просить: 
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 05.09.2025 №254150027128 про відмову у призначенні їй пенсії; 
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити їй з 28.08.2025 пенсію за віком на пільгових умовах по списку №2, зарахувавши до її пільгового стажу роботи для призначення пенсії за віком на пільгових умовах по списку №2 періоди роботи з 22.08.1990 по 31.08.1990 на посаді інженера-радіолога радіологічного відділу, з 04.05.1992 по 04.07.1993 - завідуючою лабораторією радіологічного відділу Чернігівської обласної санітарно-епідеміологічної станції.
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області безпідставно не зарахувало період її роботи з 22.08.1990 по 31.08.1990 та з 04.05.1992 по 04.07.1993 у пільговому обчисленні, що призвело до відмови у призначенні пенсії згідно її заяви від 28.08.2025. Вважає рішення відповідача протиправним та таким, що порушує її конституційне право на соціальний захист, оскільки працівникам, які не мають 10 років стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці за списком №2, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах та за наявності відповідного страхового стажу, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, зокрема, жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. 
Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Дубіною М. М. від 11.11.2025 прийнято заяву ОСОБА_1 до розгляду та відкрито провадження у цій справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами. 
У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає , що після набрання чинності Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» пенсії за віком на пільгових умовах за списками № 1 та № 2 призначаються виключно згідно із статтею 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV). Згідно з положеннями статті 114 Закону № 1058-IV на момент звернення позивача врегульоване визначення права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах - після досягнення 55 років і за наявності, зокрема, у жінок страхового стажу не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Тому, вважає позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними, а доводи, викладені у адміністративному позові - необґрунтованими, оскільки у позивача відсутній необхідний пільговий стаж для призначення пенсії за віком на пільгових умовах визначений статтею 114 Закону № 1058-IV. 
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
Відповідно до даних трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 від 22.08.1990 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 05.09.2025 №254150027128 загальний трудовий стаж ОСОБА_1 становить 32 роки 5 місяців 3 дні. 
Згідно із записів трудової книжки позивачки вона 22.08.1990 прийнята на посаду інженера-радіолога радіологічного відділу Чернігівської обласної санітарно-епідеміологічної станції, 04.05.1992 переведена на посаду завідуючої лабораторією радіологічного відділу; 05.07.1993 переведена на посаду інженера лабораторії радіологічного відділу; 30.08.1996 звільнена за власним бажанням стаття 38 КЗпП. 
28.08.2025 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнувши 57 років, звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. 
Рішенням від 05.09.2025 №254150027128 «Про відмову у призначенні пенсії» Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області відмовило позивачці в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах в зв`язку з відсутнім пільговим стажем роботи по списку № 2. Вказано, що відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV пенсія за віком на пільгових умовах призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2, та за результатами атестації робочих місць після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок (за відсутності, необхідний стаж визначається згідно із пунктом 2 частини другої статті 114), з них не менше 10 років на зазначених посадах (Список №2). Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Вік заявника 57 років. Страховий стаж особи становить 32 роки 5 місяців 3 дні. Пільговий страховий стаж особи становить 4 роки 9 місяців 29 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди ведення підприємницької діяльності грудень 2014, з квітня 2015 по 08.09.2015, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутня інформація про сплату внесків. За доданими документами до пільгового стажу зараховано всі періоди. 
Також в матеріалах справи наявний розрахунок стажу за Формою PC-право, в якому до пільгового стажу по списку №2 відповідачем зараховані періоди роботи позивача: з 01.09.1990 по 03.05.1992 на посаді інженера-радіолога радіологічного відділу Чернігівської облсанепідемстанції (01 рік 08 місяців 03 дні); з 05.07.1993 по 30.08.1996 на посаді інженера лабораторії радіологічного відділу Чернігівської санепідемстанції (03 роки 01 місяць 26 днів), що разом складає 04 роки 09 місяців 29 днів. При цьому, період роботи позивача з 22.08.1990 по 31.08.1990, а також з 04.05.1992 по 04.07.1993 на посаді завідуючої лабораторією радіологічного відділу Чернігівської облсанепідемстанції відповідачем не зараховано до пільгового стажу роботи позивача по списку №2.
Не погоджуючись із вказаним рішенням від 05.09.2025 №254150027128 «Про відмову у призначенні пенсії», позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Умови призначення пенсій за віком на пільгових умовах за списком №2 визначені статтею 114 Закону № 1058-IV та статтею 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII).
За змістом пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, зокрема, жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. 
За приписами статті 12 Закону №1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років. 
Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом №213-VІІІ, який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років. 
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, Рішенням №1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VIII.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.
Оскільки, норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV. 
Під час ухвалення рішення у даній справі суд враховує правові висновки Великої палати Верховного Суду викладені в рішенні по зразковій справі №360/3611/20. 
Суд встановив, що на час звернення із заявою про призначення пенсії позивачка досягнула 57 річного віку, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Підтверджений відповідачем страховий стаж позивачки складає 32 роки 5 місяців 3 дні, який є достатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Пільговий стаж позивача визнаний відповідачем становить 04 роки 09 місяців 29 днів. 
Разом з тим, суд зазначає, що положеннями пункту «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення №1-р/2020, передбачено, що працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.
Статтею 12 Закону №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення №1-р/2020 визначено, що право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Разом з цим, у справі, яка розглядається спірною є додаткова умова для призначення пенсії за віком на пільгових умовах - необхідний стаж на роботах за списком № 2, який за твердженням позивачки набутий нею у період з 22.08.1990 по 31.08.1990 та з 04.05.1992 по 04.07.1993, та який не враховано відповідачем.
Разом з цим суд зазначає, що пільговий стаж роботи позивачки за списком № 2 підтверджено записами її трудової книжки та довідкою від 26.08.2025 №851/171-12, видану архівним відділом Чернігівської міської ради.
При цьому суд зазначає, що положення підпункту 5 пункті 2.1 Порядку № 22-1 щодо підтвердження пільгового стажу комісією з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, згідно з Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 № 18-1 у разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника, не спростовують наведених вище висновків суду, оскільки нормотворцем передбачене таке підтвердження у разі неможливості подання довідки про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи через ліквідацію підприємства. 
Додатково суд зазначає, що відповідно до пункту1 Порядку застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт і професій, посад та показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за №1451/11731 (далі - Порядок застосування Списків №383), пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників (далі - Список №1) та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників (далі - Список №2), затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, які мали право на пенсію за віком на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
Пунктом 3 Порядку застосування Списків №383 передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.
Пунктом 10 Порядку застосування Списків №383 передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).
Відповідно до пунктів 1 та 2 Порядку №637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 20 Порядку №637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі №233/2084/17.
Як слідує з матеріалів справи, період роботи позивачки з 22.08.1990 по 31.08.1990 на посаді інженера-радіолога радіологічного відділу та з 04.05.1992 по 04.07.1993 - завідуючою лабораторією радіологічного відділу Чернігівської обласної санітарно-епідеміологічної станції, що передбачена списком № 2 підтверджено записами трудової книжки. 
Таким чином, період роботи позивачки з 22.08.1990 по 31.08.1990 на посаді інженера-радіолога радіологічного відділу та з 04.05.1992 по 04.07.1993 - завідуючою лабораторією радіологічного відділу Чернігівської обласної санітарно-епідеміологічної станції, має бути зарахований до пільгового стажу за списком №2, проте Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області протиправно не зарахував його, що є порушенням конституційного права позивачки на її пенсійне забезпечення.
З урахуванням наведеного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 05.09.2025 №254150027128 про відмову позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах не відповідає критеріям, визначеним у статті 19 Конституції України та статті 2 КАС України, у зв`язку із чим підлягає визнанню судом протиправним та скасуванню.
Щодо зобов`язальної частини позовних вимог, суд враховує таке.
Частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд зазначає, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Ухвалюючи таке рішення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі «ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків.
Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A №18).
Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні.
Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II). 
У зазначеному випадку, задоволення позовних вимог щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 за заявою позивачки від 28.08.2025 з дня звернення за пенсією є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішено, оскільки з урахуванням наявного необхідного віку, безспірного загального трудового стажу та наявності 10 років на роботі за списком № 2 (період роботи позивачки з 22.08.1990 по 31.08.1990 на посаді інженера-радіолога радіологічного відділу та з 04.05.1992 по 04.07.1993 - завідуючою лабораторією радіологічного відділу Чернігівської обласної санітарно-епідеміологічної станції), який згідно із цим рішенням суду має бути зарахований відповідачем як пільговий, безумовно є достатнім для призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2.
Відповідно до матеріалів справи, заява позивача про призначення пенсії від 28.08.2025 розглянута за екстериторіальним принципом Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області і рішення про відмову в призначенні пенсії прийнято саме вказаним територіальним органом Пенсійного фонду України.
З огляду на зазначене та положення Порядку №22-1, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати позивачці період її роботи з 22.08.1990 по 31.08.1990 на посаді інженера-радіолога радіологічного відділу та з 04.05.1992 по 04.07.1993 - завідуючою лабораторією радіологічного відділу Чернігівської обласної санітарно-епідеміологічної станції, як пільговий стаж, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2, та призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2.
Згідно із частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд дійшов висновку, про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення у визначений судом спосіб. 
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.
Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення яким надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 та від 11 липня 2013 року №6-рп/2013.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частина третя вказаної статті).
Таким чином, послуги зі складання позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг є різновидом правової допомоги, витрати на яку включаються до складу судових витрат.
За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути сумірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, установлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Також, за змістом частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмету спору.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (пункт 268).
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надані суду: договір про надання правової допомоги від 15.09.2025; ордер на надання правової допомоги; рахунок-фактура від 15.09.2025; квитанція № 2187494742 від 22.09.2025. Всього виконано роботи на суму 4000,00 грн.
Проаналізувавши предмет та підстави позову, суд зазначає, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу є співмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) та ціною позову, а відтак, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про стягнення їх у повному обсязі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених в постановах по справах №923/560/17, №329/766/18, №178/1522/18, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. 
Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як видно з наявної у матеріалах справи квитанції від 22.09.2025 № 2187497178 позивачем під час звернення з цим позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн. 
За наведених обставин за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн та судові витрати у розмірі 1211,20 грн. 
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити у визначений судом спосіб.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 05.09.2025 №254150027128 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 з 28.08.2025 пенсію за віком на пільгових умовах по списку №2, зарахувавши до її пільгового стажу роботи для призначення пенсії за віком на пільгових умовах по списку №2 періоди роботи з 22.08.1990 по 31.08.1990 на посаді інженера-радіолога радіологічного відділу, з 04.05.1992 по 04.07.1993 - завідуючою лабораторією радіологічного відділу Чернігівської обласної санітарно-епідеміологічної станції. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.) сплачені нею згідно із квитанції від 22.09.2025 № 2187497178 та витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн (чотири тисячі гривень). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ).
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (місцезнаходження юридичної особи: 58002, м. Чернівці, площа Центральна, 3; унікальний ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 40329345). 

Суддя Марія ДУБІНА