КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
29 січня 2026 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/3747/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В.,
при секретарі Мудрак Р. Р.,
за участі представника відповідача - ОСОБА_1 
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргоюКомунального підприємства «ГОСТОМЕЛЬВОДОТЕПЛОПОСТАЧАННЯ»,
на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області 
у складі судді Янченка А. В.
від 17 вересня 2025 року
у цивільній справі № 367/8296/24 Києво-Святошинського районного суду Київської області
за позовом ОСОБА_2 
до Комунального підприємства «ГОСТОМЕЛЬВОДОТЕПЛОПОСТАЧАННЯ» 
про відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири, 
В С Т А Н О В И В:
19.08.2024 представник позивачки звернулася до суду з позовом до КП «ГОСТОМЕЛЬВОДОТЕПЛОПОСТАЧАННЯ» про відшкодування матеріальної шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка є власником квартири АДРЕСА_1 . 27.01.2024 внаслідок подачі води під високим тиском сталося залиття вказаної квартири. Цей факт та причина аварії (зовнішній тиск подачі холодної води) зафіксовані в Акті № 2 від 31.01.2024, складеному комісією КП УКЖГ «ГОСТОМЕЛЬ». Згідно зі звітом ТОВ «ЕКСПЕРТНА ОЦІНКА МАЙНОВИХ ПРАВ», вартість матеріального збитку становить 107 160,00 грн. Досудове врегулювання спору результатів не дало: на претензію позивачки від 20.02.2024 відповідач відповів відмовою, посилаючись на те, що аварійна ситуація виникла через втручання третьої особи. Ухилення відповідача від добровільного відшкодування шкоди стало підставою для звернення до суду.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 вересня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з КП «ГОСТОМЕЛЬВОДОТЕПЛОПОСТАЧАННЯ» на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану залиттям квартири, в розмірі 107 160 грн 00 коп.
Стягнуто з КП «ГОСТОМЕЛЬВОДОТЕПЛОПОСТАЧАННЯ» на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн 00 коп.
В апеляційній скарзі в інтересах КП «ГОСТОМЕЛЬВОДОТЕПЛОПОСТАЧАННЯ», представник Дорошевський І. В., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Вважає, що судом безпідставно застосовано статтю 1166 ЦК України до правовідносин, які є договірними. Зазначає, що суд не врахував виконання підприємством обов`язків відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та наявність умов, що виключають його вину. Відповідач звертає увагу на те, що аварійна ситуація (подача води з надмірним тиском) виникла 27.01.2024 внаслідок неправомірного втручання третьої особи ( ОСОБА_3 ) у роботу насосної станції, що підтверджується службовим розслідуванням та поясненнями працівників, яким суд не надав належної оцінки в порушення ст. 76 ЦПК України. Апелянт стверджує, що оскільки ключі від приміщення мали сторонні особи, а втручання відбулося ззовні, вина підприємства відсутня, а відповідальність має нести безпосередній винуватець.
У поданому відзиві на апеляційну скаргу адвокат Кожушко Л. В., в інтересах ОСОБА_2 , просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним. Вказує на правильне застосування судом презумпції вини заподіювача шкоди згідно зі ст. 1166 ЦК України. Зазначає, що причиною залиття згідно з Актом є «зовнішній тиск подачі холодної води», а забезпечення належного тиску є прямим обов`язком виконавця послуги відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Сторона позивача акцентує увагу на тому, що відповідач не надав допустимих доказів (вироку суду, постанови про притягнення до адміністративної відповідальності) про вину третіх осіб, а наявність ключів у сторонньої особи свідчить про недбалість самого відповідача у збереженні доступу до об`єктів критичної інфраструктури. Позивач наголошує, що розмір шкоди у сумі 107 160,00 грн підтверджено висновком експерта і не спростовано відповідачем.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу із наведених у ній підстав та доводів. 
Представник позивача направив заяву про розгляд справі без участі позивач та представника. 
Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів виходить з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка - ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
27 січня 2024 року в квартирі Позивачки стався витік води, внаслідок чого квартиру було залито, пошкоджено підлогу, плінтуси та стіни. 
31.01.2024 Позивачка звернулась із заявою до Гостомельської селищної військової адміністрації. За результатами звернення комісією КП УКЖГ «ГОСТОМЕЛЬ», у відповідності до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу від 17.05.2005 № 76, було складено Акт № 2 (вих. № 52 від 31.01.2024) про наслідки залиття житлового приміщення.
Зазначеним Актом встановлено, що причиною залиття квартири АДРЕСА_2 став зовнішній тиск подачі холодної води. Наслідком залиття стало пошкодження підлогового покриття, плінтусів та намокання стін.
Згідно зі Звітом про експертну оцінку та висновком про вартість об`єкта оцінки, виконаним ТОВ «ЕКСПЕРТНА ОЦІНКА МАЙНОВИХ ПРАВ», розмір майнової шкоди, завданої квартирі Позивачки внаслідок залиття станом на 31.01.2024, складає 107 160,00 грн.
Також судом встановлено, що 20.02.2024 позивачка зверталась до відповідача - КП «ГОСТОМЕЛЬВОДОТЕПЛОПОСТАЧАННЯ» з претензією про добровільне відшкодування шкоди. У відповіді на претензію (№ 0301-01) відповідач відмовив у задоволенні вимог, посилаючись на те, що аварійна ситуація склалася через неправомірне втручання сторонньої особи, що, на його думку, звільняє підприємство від відповідальності.
Звертаючись із позовом, позивачка вважала свої права як споживача житлово-комунальних послуг та власника майна порушеними внаслідок неналежного виконання відповідачем обов`язків щодо забезпечення нормативного тиску води, та обрала способом захисту відшкодування майнової шкоди.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем належними та допустимими доказами (Актом про залиття, Звітом про оцінку) доведено факт заподіяння майнової шкоди, її розмір, а також безпосередній причинний зв`язок між наданням послуг неналежної якості (надмірний тиск у мережі) та аварією. Встановивши, що причиною залиття став зовнішній тиск у мережі водопостачання, відповідальність за експлуатацію якої несе виконавець послуги, суд дійшов висновку про наявність вини відповідача. Суд критично оцінив посилання відповідача на втручання третіх осіб, зазначивши, що службові записки є внутрішніми документами підприємства і не є достатніми доказами для спростування презумпції вини заподіювача шкоди за ст. 1166 ЦК України. Суд також вказав на відсутність вироків суду або постанов про притягнення до відповідальності третіх осіб, які б мали преюдиційне значення.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, з огляду на наступне.
Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Порушенням є такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке. 
У даній справі об`єктом захисту є порушене право власності позивачки на майно, яке зазнало пошкоджень.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої цієї статті майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 761/12945/19).
Для розгляду спорів про відшкодування шкоди, завданої залиттям, має значення встановлення місця аварії та розмежування відповідальності виконавця та споживача (правовий висновок Верховного Суду у постанові від 11 березня 2021 року у справі № 488/4653/18). 
Судом встановлено, що причиною залиття став надмірний тиск у мережі холодного водопостачання. Згідно з ч. 2 ст. 23 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець послуги з централізованого водопостачання зобов`язаний забезпечити її постачання безперервно, з гарантованим рівнем безпеки та величини тиску. Оскільки підвищення тиску відбулося у зовнішній мережі (до вводу в будинок), відповідальність за це покладається на виконавця послуги.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що аварія сталася внаслідок дій третьої особи ( ОСОБА_3 ), як такі, що не підтверджені належними та допустимими доказами, з огляду на наступні стандарти доказування.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Принцип змагальності передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів вимога (або заперечення) сторони заслуговує на довіру (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Колегія суддів зазначає, що факт шкоди та причинний зв`язок (надмірний тиск) доведено позивачем наданими доказами - Актом компетентної комісії та експертним висновком.
Водночас, твердження відповідача про вину третьої особи ґрунтується на припущеннях. Внутрішні службові записки та пояснення працівників відповідача не є достатніми доказами у розумінні ст. ст. 76-80 ЦПК України для перекладення відповідальності на третю особу. Апелянтом не надано вироку суду або постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, які б встановлювали факт протиправного втручання конкретної особи в роботу системи водопостачання, що мало б наслідком аварію.
Той факт, що, за твердженням апелянта, третя особа мала ключі або вільний доступ до об`єкта підвищеної небезпеки (насосної станції), свідчить не про відсутність вини підприємства, а про неналежне виконання відповідачем своїх організаційно-технічних обов`язків щодо охорони та експлуатації мереж.
Враховуючи, що розмір збитків підтверджено Звітом про оцінку майна і не спростовано відповідачем шляхом проведення відповідної судової експертизи чи наданням інших доказів (контррозрахунків), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог у заявленому розмірі.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Комунального підприємства «ГОСТОМЕЛЬВОДОТЕПЛОПОСТАЧАННЯ», залишити без задоволення.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 02 лютого 2026 року. 

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов