Справа № 573/2580/25
Провадження №1-кп/573/40/26

В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и
27 січня 2026 року        м. Білопілля
Білопільський районний суд Сумської області у складі:
головуючої судді:       ОСОБА_1 , 
з участю секретаря:     ОСОБА_2 , 
прокурора:      ОСОБА_3 , 
обвинуваченого:     ОСОБА_4 ,
потерпілого      ОСОБА_5 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань  07 листопада 2025 за № 12025205530000151 по обвинуваченню 
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Білопілля, Сумської області, вища освіта, водія автотранспортних засобів ТОВ «Нафтогазенергія», розлученого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не особа з інвалідністю, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуваючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,
В С Т А Н О В И В:

У ході досудового розслідування встановлено, що 06.11.2025 ОСОБА_4 перебував поблизу свого домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де в цей час також перебував місцевий мешканець ОСОБА_5 . Перебуваючи за вищевказаною адресою, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_5 . Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, ОСОБА_4 , 06.11.2025 близько 17:00 год., перебуваючи за вищевказаною адресою, наніс ОСОБА_5 один удару кулаком правої руки в ділянку щелепи зліва, заподіявши тілесне ушкодження у вигляді садна в підборідній ділянці зліва. 
Спричиняючи ОСОБА_5 тілесні ушкодження, ОСОБА_4 усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав можливість настання суспільно-небезпечних наслідків від цих дій та бажав їх настання, тобто вчинив кримінальний проступок з прямим умислом.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, дав покази, які відповідають фактичним обставинам, викладеним в обвинувальному акті та описовій частині вироку.
Показав, що 06.11.2025 приблизно о 17:00 год. він приїхав додому за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає. Коли зайшов у двір, то почув який шуркіт біля хвіртки, де побачив сусіда ОСОБА_5 , який проживає із ним на одній вулиці приблизно за 30 метрів. ОСОБА_5 почав казати на нього образливі слова та йому здалося, що замахнувся на нього руками. Тоді він наніс один удар ОСОБА_5 кулаком правої руки в ділянку щелепи зліва. Після цього пішов додому. Винним себе визнає, розкаюється.  
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 , прокурор та потерпілий правильно розуміють зміст цих обставин, тому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. Також судом учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу останнього, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку при обставинах, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку суду, доведена повністю. 
Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
Призначаючи ОСОБА_4 вид та міру покарання, суд на підставі ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості скоєного ним правопорушення, яке є кримінальним проступком, його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У пункті 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї, його матеріальний стан, тощо.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно із ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_4 є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.
Суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуваючий, не особа з інвалідністю, офіційно працевлаштований, перебуває на військовому обліку.
При обранні виду та міри покарання для ОСОБА_4 суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Отже, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, з урахуванням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого.
Таким чином, враховуючи сукупність зазначених вище обставини, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_4 , з урахуванням особи винного, його відношення до скоєного, суд прийшов до висновку, що за вчинення останнім кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання, призначене в межах санкції статті у виді штрафу.
Таке покарання, на думку суду відповідатиме меті покарання, і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між завищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Цивільний позов у справі не заявлявся. Речові докази та судові витрати у справі відсутні.
Під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у рамках даного кримінального провадження не обирався. За результатами судового розгляду кримінального провадження підстав для обрання обвинуваченій запобіжного заходу суд також не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В: 

ОСОБА_4  визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. 
Штраф необхідно сплатити у місячний строк після набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.
Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя