ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року	Львів	Справа № 300/9064/24 пров. № А/857/13400/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Гінди О.М.,
суддів: Заверухи О.Б., Матковської З.М.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року (головуючий суддя: Главач І.А., місце ухвалення - м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій,

встановив:

ОСОБА_1 , 28.11.2024, звернувся з позовом до суду, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 15.11.2024 № 092950012548 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, передбаченої статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 період роботи з 19.06.2001 по 16.12.2008 в ОАО «Нефтегазспецстрой», зазначені у трудовій книжці серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 від 05.08.1981, період роботи з 15.04.2010 по 24.02.2011, з 11.05.2011 по 29.03.2012, з 02.04.2012 по 19.11.2012 в ТзОВ СГК «Трубопроводстрой», зазначені у трудовій книжці серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 , періоди роботи з 08.11.2013 по 08.09.2014, з 03.03.2016 по 18.08.2017 в ЗАТ «Трубопроводстрой», зазначені у трудовій книжці серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 , період роботи з 13.09.2009 по 27.10.2009 відповідно до довідки № 931-тби-1281 від 26.10.2009 та призначити пенсію за віком з 11.11.2024 з урахуванням довідок про заробітну плату для обчислення пенсії від 25.09.2024 № НАС РА-4-15/Д-380, від 25.09.2024 № НАС РА-4-15/Д-382 за період по 30.06.2000 та з урахуванням довідок про заробітну плату від 21.08.2020 за №5839-с, від 21.08.2020 за № 5840-с, від 01.11.2005 за № 5917, за 2006 рік за № 1 від 24.03.2008, за 2007 рік за № 1 від 24.03.2008.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що 11.11.2024 звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком. Однак, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, за наслідками розгляду заяви, поданої позивачем, прийнято рішення від 15.11.2024 № 092950012548, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного стажу. До страхового стажу не зараховані періоди роботи в РФ, відповідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 05.08.1981 року з 19.06.2001 по 16.12.2008; відповідно записів трудової книжки НОМЕР_2 від 15.04.2010 з 2010 по 2011 роки та з 2011 по 2012 роки; відповідно записів трудової книжки НОМЕР_4 від 08.11.2013 з 2013 по 2014 роки та з 2016 по 2017 роки; відповідно довідки № 931-тби-1281 від 26.10.2009 період роботи з 13.09.2009 по 27.10.2009 (Туркменістан), оскільки з 19 червня 2023 року для України припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, у зв`язку з чим, стаж роботи зараховується по 31.12.1991. Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним, оскільки денонсація Угоди не є підставою для відмови в зарахуванні стажу роботи позивача, адже такий ним набутий до ухвалення відповідного рішення.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 15.11.2024 № 092950012548 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, передбаченої статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком, періоди роботи з 19.06.2001 по 16.12.2008 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.08.1981, періоди роботи з 15.04.2010 по 24.02.2011, з 11.05.2011 по 29.03.2012, з 02.04.2012 по 19.11.2012 згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 15.04.2010, періоди роботи з 08.11.2013 по 08.09.2014, з 03.03.2016 по 18.08.2017 згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 від 08.11.2013, період роботи з 13.09.2009 по 27.10.2009 відповідно до довідки № 931-тби-1281 від 26.10.2009 та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 11.11.2024, з врахуванням висновків суду, вказаних у мотивувальній частині рішення суду.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідно до Закону України від 01.12.2022 № 2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993» до страхового стажу зараховуються періоди роботи по 31.12.1991. 
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу у якій він просить апеляційну скаргу ГУ ПФ України в Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою від 11.11.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 15-17).
За принципом екстериторіальності пенсійним органом, який розглядав заяву позивача, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
Рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області № 092950012548 від 15.11.2024 позивачу відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Страховий стаж позивача згідно означеного рішення становить 22 роки 03 місяці 08 днів. 
До страхового стажу не зараховано періоди роботи в РФ:
- відповідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 05.08.1981 з 19.06.2001 по 16.12.2008;
- відповідно записів трудової книжки НОМЕР_2 від 15.04.2010 з 2010 по 2011 роки та з 2011 по 2012 роки;
- відповідно записів трудової книжки НОМЕР_3 від 08.11.2013 з 2013 по 2014 роки та з 2016 по 2017 роки;
- відповідно довідки № 931-тби-1281 від 26.10.2009 період роботи з 13.09.2009 по 27.10.2009 (Туркменістан), оскільки з 19.06.2023 для України припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, у зв`язку з чим, стаж роботи зараховується по 31.12.1991.
Трудовий договір № 610 від 24.05.2019 про роботу заявника в Сербії не зараховано, оскільки між Україною та Сербією не укладено угоду у сфері пенсійного забезпечення (а.с. 18).
Вважаючи вказану відмову протиправною, з метою зобов`язання зарахування всіх періодів роботи до страхового стажу та призначення пенсії, позивач звернувся до суду з позовом.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що прийняття постанови Кабінетом Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.
Відтак, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно з Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Суд першої інстанції зазначив, що за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.
Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки, позивачем не оскаржується в апеляційному порядку судове рішення суду першої інстанції, а тому предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення суду у частині задоволення позову.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Правовідносини у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, який визначає принципи, засади та механізми функціонування системи пенсійного страхування, порядок призначення, перерахунку та виплати пенсій.
Відповідно до статті 1 зазначеного Закону пенсія є щомісячною пенсійною виплатою в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа у разі досягнення встановленого законом пенсійного віку або визнання її особою з інвалідністю, а також члени її сім`ї у випадках, передбачених цим Законом. Пунктом 1 статті 9 Закону № 1058-IV визначено, що в солідарній системі призначаються пенсія за віком, пенсія по інвалідності та пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж – це період, протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Відповідно до абзацу першого частини другої цієї ж статті страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України за даними системи персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження такої системи – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності зазначеним Законом.
Частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV встановлено умови набуття права на пенсію за віком, зокрема щодо досягнення особою 60-річного віку та наявності необхідного страхового стажу, розмір якого поступово збільшується залежно від періоду звернення за призначенням пенсії.
Частиною 1 ст. 26 Закону № 1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Разом з тим, питання зарахування періодів трудової діяльності до стажу роботи регулюються також Законом України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII. Згідно з частиною першою статті 56 цього Закону до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форм власності та господарювання.
Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а порядок підтвердження стажу за її відсутності або за відсутності відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. На виконання зазначеної норми постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Згідно з пунктом 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За її відсутності або за відсутності необхідних записів трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пунктами 2 та 3 Порядку № 637 передбачено можливість підтвердження стажу роботи, зокрема, довідками, виписками з наказів, особовими рахунками, відомостями на видачу заробітної плати, письмовими трудовими договорами, іншими документами, що містять відомості про періоди роботи, а у разі їх відсутності – на підставі показань свідків.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у разі відсутності в трудовій книжці записів про відповідні періоди роботи або наявності в них неточностей чи неправильних відомостей, такий стаж підлягає встановленню на підставі інших належних і допустимих доказів, зокрема документів та уточнюючих довідок, які містять відомості про періоди трудової діяльності особи, і які підлягають обов`язковій оцінці органами Пенсійного фонду України при вирішенні питання щодо призначення пенсії.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до записів №№ 22– 25 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.08.1981 ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ВАТ «Нефтегазспецстрой» у період з 19.06.2001 по 16.12.2008, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 23).
Також, згідно із записами №№ 1– 7 трудової книжки серії НОМЕР_2 від 15.04.2010, ОСОБА_1 працював у ВАТ «СКГ-Трубопроводстрой» у такі періоди: з 15.04.2010 по 24.02.2011, з 11.05.2011 по 29.03.2012, з 02.04.2012 по 19.11.2012, що підтверджується відповідними записами трудової книжки (а.с. 24– 26).
Крім того, відповідно до записів №№ 1– 5 трудової книжки серії НОМЕР_3 від 08.11.2013, ОСОБА_1 працював у ЗАТ «Пурпетрубопроводстрой» з 08.11.2013 по 08.09.2014, а також у ТОВ «СГК-Трубопроводстрой-7» у період з 03.03.2016 по 18.08.2017, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 27– 28).
Згідно з довідкою № 931-тби-1281 від 26.10.2009 позивач здійснював трудову діяльність на території Республіки Туркменістан у період з 13.08.2009 по 27.10.2009 (а.с. 29).
Наведені записи в трудових книжках містять посилання на підстави їх внесення, скріплені печатками відповідних підприємств та підписами уповноважених посадових осіб, а зазначені періоди трудової діяльності не накладаються між собою.
За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спірні періоди трудової діяльності позивача підтверджені належними та допустимими письмовими доказами, що, у свою чергу, не заперечується відповідачем. Водночас підставою для відмови у зарахуванні зазначених періодів до страхового стажу відповідач визначив припинення дії Угоди про гарантії прав громадян держав – учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, підписаної 13 березня 1992 року.
З цього приводу суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до оскаржуваного рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії, до страхового стажу позивача не зараховано період його роботи на території Російської Федерації та Республіки Туркменістан.
Згідно зі статтею 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Частинами першою та другою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України та складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а також міжнародних договорів із пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та інших законів і нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення.
Якщо міжнародним договором України встановлено норми, відмінні від норм законодавства про пенсійне забезпечення, застосовуються норми міжнародного договору. Відповідно, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Одним із таких міжнародних договорів є багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (надалі – Угода), до якої долучилися дев`ять держав, у тому числі Україна та Республіка Туркменістан.
Згідно зі статтею 5 Угоди вона поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, передбачені законодавством держав-учасниць. Стаття 1 Угоди встановлює, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Стаття 6 Угоди визначає, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць проводиться за місцем проживання, а для встановлення права на пенсію враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої держави-учасниці, включно з періодами роботи на території колишнього СРСР до набрання чинності Угодою.
Частиною другою статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15.04.1994 передбачено взаємне визнання трудового стажу, зокрема пільгового та за спеціальністю, документів про освіту та кваліфікацію, необхідних для здійснення трудової діяльності, без легалізації та з обов`язковим перекладом державною або російською мовою.
Обчислення трудового стажу здійснюється відповідно до законодавства держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї держави, визнається іншою державою-учасницею Угоди.
Постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» встановлено вихід України з Угоди, яка була підписана 13.03.1992 у м. Москві. Постанова набрала чинності 02.12.2022.
Водночас, відповідно до пункту 2 статті 13 Угоди, пенсійні права громадян держав-учасниць, що виникли відповідно до положень Угоди, не втрачають своєї сили у разі виходу держави-учасниці з Угоди.
Отже, прийняття постанови Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 не може бути підставою для відмови у зарахуванні спірного періоду роботи позивача до страхового стажу, оскільки цей стаж був набутим до набрання чинності зазначеною постановою.
Таким чином, до моменту виходу України з Угоди держава зобов`язана була виконувати взяті на себе зобов`язання, а особа, яка має законне право на пенсію за наявності відповідних положень Угоди, не може зазнавати негативних наслідків у вигляді відмови в зарахуванні трудового стажу.
Суд апеляційної інстанції відхиляє наведені відповідачем доводи, обґрунтування та пояснення щодо відсутності правових підстав для врахування записів трудових книжок серії НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 за період роботи в Російській Федерації та довідки № 931-тби-1281 від 26.10.2009 за період роботи в Республіці Туркменістан з 01.01.1992 по 01.12.2011 для призначення пенсії, як необґрунтовані та такими, що не спростовують висновків суду. 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем не надано належних доказів, які б обґрунтовували відмову у зарахуванні спірних періодів трудової діяльності позивача до страхового стажу, та свідчили про дотримання принципів добросовісності, пропорційності та забезпечення всіх прав особи при прийнятті рішення.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підстав для відмови у зарахуванні спірних періодів роботи позивача в Російській Федерації та Республіці Туркменістан до страхового стажу при призначенні пенсії немає, а надані документи є належними та достовірними. Відповідно, оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 15.11.2024 № 092950012548 є протиправним та підлягає скасуванню.
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що дискреційні повноваження суб`єктів владних повноважень є законодавчо встановленою компетенцією, що визначає ступінь самостійності їх дій та рішень з урахуванням принципу верховенства права. При цьому, у разі встановлення судом порушень у застосуванні дискреційних повноважень або невідповідності рішення чинному законодавству, адміністративний суд має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення з урахуванням оцінки суду, не перебираючи на себе повноваження цього органу.
Враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції встановив, що позивач забезпечив виконання всіх передбачених законом умов для отримання пенсії, а матеріали справи не свідчать про неможливість відповідача прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством. Призначення, перерахунок та виплата пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного органу, проте відмова у зарахуванні спірних періодів роботи позивача є необґрунтованою та порушує його конституційне право на соціальний захист.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що з метою відновлення порушеного права позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, як орган, уповноважений на вирішення питання призначення пенсії за принципом екстериторіальності, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року у справі № 300/9064/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	З. М. Матковська