ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2026 року м. Львів	справа № 380/20652/25	

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про скасування постанови,-
ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (позивач/боржник) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (відповідач/Відділ примусового виконання), в якому просить суд скасувати постанову від 30 вересня 2025 року ВП № 78899349 про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області в розмірі 5100,00 грн (далі – також спірна/оскаржувана постанова).
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області своїм листом від 26 серпня 2025 року № 1300-5310-5/110627 повідомило відповідача щодо технічних обставин, які ускладнювали виконання рішення суду у справі № 380/9277/25 після набрання ним законної сили. Незважаючи на це, відповідач виніс постанову від 30 вересня 2025 року ВП № 78899349 про накладення штрафу на боржника в розмірі 5100,00 грн. Позивач зазначає, що вказана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки державний виконавець під час її винесення належно не дослідив поважність причин невиконання чи виконання не в повному обсязі рішення суду у справі № 380/9277/25, яке набрало законної сили 18 липня 2025 року. Так, поважність причин невиконання судового рішення у згаданій справі зумовлена технічними причинами (необхідністю доопрацювання інформаційних систем для ведення обліку видатків на виплату судових рішень за джерелами їх фінансування), після усунення яких рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року у справі № 380/9277/25 станом на день подання цієї позовної заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області виконано та проведено відповідний перерахунок пенсії. Виплата сум, донарахованих на виконання судових рішень, буде здійснена за наявності відповідного цільового фінансування з Державного бюджету України відповідно до черговості виплат на виконання судових рішень. Отже, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області після впровадження модернізованого програмного забезпечення судове рішення у справі № 380/9277/25 виконане в межах покладених судом зобов`язань та відповідно до вимог чинного на момент виконання судового рішення законодавства, тому підстав для винесення спірної постанови у відповідача не було. 
З огляду на вказане позивач просить поданий ним позов задовольнити повністю.
Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень є виконавче провадження № 78899349 з примусового виконання виконавчого листа № 380/9277/25, виданого 28 липня 2025 року Львівським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 01 квітня 2025 року щомісячної доплати у розмірі 2000,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб». 20 серпня 2025 року державний виконавець, керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», виніс постанову про відкриття виконавчого провадження, яку надіслав сторонам виконавчого провадження до відома та виконання за вихідним № 16978. 26 серпня 2025 року Відділ примусового виконання рішень отримав відповідь від боржника, у якій він повідомляє, що відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2025 року № 821 видатки на виплату перерахованих пенсій за рішеннями суду, які набрали законної сили після набрання чинності цією постановою, здійснюються після введення в експлуатацію доопрацьованої Пенсійним фондом України інформаційної системи для ведення обліку видатків на виплату судових рішень за джерелами їх фінансування, а отже, виконання рішення суду у справі № 380/9277/25 буде здійснено з урахуванням викладеного вище. Проте пунктом 3 вказаної постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2025 року № 821 визначено «Пенсійному фонду України не пізніше ніж до 01 вересня 2025 року забезпечити доопрацювання інформаційних систем для ведення обліку видатків на виплату судових рішень за джерелами їх фінансування». Отже, станом на 30 вересня 2025 року вимог виконавчого документа боржник не виконав. Повідомляє, що станом на 17 листопада 2025 року у Відділі примусового виконання рішень відсутні відомості про належне виконання рішення суду у справі № 380/9277/25. Отже, за невиконання позивачем рішення немайнового характеру відповідач правомірно виніс постанову від 30 вересня 2025 року ВП № 78899349 про накладення штрафу на боржника в розмірі 5100,00 грн, тому підстави для її скасування відсутні.
З огляду на вказане у задоволенні поданого позивачем позову просить відмовити повністю.
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 20 жовтня 2025 року позовну заяву залишено без руху. 
Ухвалою судді від 03 листопада 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін; витребувано у відповідача усі докази, які слугували підставою для прийняття спірної постанови.
Ухвалою суду від 21 листопада 2025 року за клопотанням представника Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України замінено відповідача у справі – Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (код ЄДРПОУ 43316386) на його правонаступника – Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ 45813957).
Ухвалою суду від 11 грудня 2025 року строк розгляду справи продовжено на двадцять днів.
Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року у справі № 380/9277/25 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо припинення нарахування та виплати доплати в сумі 2000,00 грн на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» під час перерахунку пенсії ОСОБА_1 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 01 квітня 2025 року щомісячної доплати у розмірі 2000,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб».
28 липня 2025 року Львівський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист № 380/9277/25, який ОСОБА_1 пред`явила для примусового виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 20 серпня 2025 року відкрито виконавче провадження № 78899349 з примусового виконання виконавчого листа № 380/9277/25, виданого 28 липня 2025 року Львівським окружним адміністративним судом, якою також зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області як боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.
Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області надіслало на адресу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції лист від 26 серпня 2025 року № 1300-5310/5/110627 «Щодо виконання судового рішення», яким повідомило про те, що відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2025 року № 821 «Про затвердження Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень» (чинна з 17 липня 2025 року) видатки на виплату перерахованих пенсій за рішеннями суду, які набрали законної сили після набрання чинності цією постановою, здійснюються після введення в експлуатацію доопрацьованої Пенсійним фондом України інформаційної системи для ведення обліку видатків на виплату судових рішень за джерелами їх фінансування. У пункті 3 цієї постанови передбачено не пізніше ніж до 01 вересня 2025 року забезпечити доопрацювання інформаційних систем для ведення обліку видатків на виплату судових рішень за джерелами їх фінансування. Отже, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області перерахунок пенсії на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/9277/25 буде здійснено з урахуванням викладеного вище. Про виконання судового рішення буде повідомлено додатково. У зв`язку з цим боржник просив відкласти провадження виконавчих дій.
30 вересня 2025 року старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Заєць Остап Андрійович під час примусового виконання виконавчого листа № 380/9277/25, виданого 28 липня 2025 року Львівським окружним адміністративним судом, виніс постанову про накладення штрафу ВП № 78899349, якою встановив, що станом на 30 вересня 2025 року вимог виконавчого документа не виконано. На сьогодні відсутні будь-які заборони щодо вчинення виконавцем виконавчих дій примусового характеру, а саме накладення штрафу за невиконання рішення. Також відсутні будь-які підстави для зупинення вчинення виконавчих дій, передбачені Законом України «Про виконавче провадження». Вказані обставини свідчать про настання відповідальності, передбаченої статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження», за невиконання без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії. 
Ураховуючи викладене, керуючись статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець постановив:
- за невиконання без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, накласти на боржника Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області штраф на користь держави у розмірі 5100,00 грн;
- зобов`язати боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попередити про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.
Не погоджуючись із указаною постановою про накладення штрафу, уважаючи, що така винесена відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені Законом України «Про виконавче провадження», позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.
Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 30 вересня 2025 року ВП № 78899349 про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області в розмірі 5100,00 грн.
Оцінюючи правовідносини, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Конституційний принцип обов`язковості виконання судового рішення, яке набрало законної сили, знайшов своє відображення й у відповідних положеннях КАС України. 
Так, згідно з частинами другою, третьою статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
А відповідно до частини першої статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). 
За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 2 цього ж Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до пунктів 1, 16 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
За змістом абзацу першого частини четвертої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Відповідно до частини четвертої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Пунктами 1 та 6 частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що боржник зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.
Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина восьма статті 19 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (абзац перший частини шостої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).
Частиною другою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Частиною першою статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Аналізуючи наведені положення Закону України «Про виконавче провадження», суд зазначає, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця та націлене на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа без поважних причин. Залежно від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин призводить до певних наслідків, установлених нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час ухвалення державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
У спірній ситуації боржник стверджує, що причиною невиконання судового рішення у справі № 380/9277/25 слугували обставини тимчасової відсутності технічної можливості фактичного виконання рішення суду в повному обсязі унаслідок реалізації положень постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2025 року № 821.
Оцінюючи такі доводи позивача, суд ураховує, що, дійсно, постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2025 року № 821 затверджено «Порядок здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень» (далі – також Порядок), яким визначено механізм здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату сум пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, зокрема, за період, що передує даті набрання чинності рішенням суду, за джерелами їх виплати (фінансування).
Згідно з пунктами 3, 4 Порядку облік нарахованих на виконання рішень суду сум пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці) за минулий час та перерахованих пенсій за рішенням суду ведеться в базах даних одержувачів відповідних виплат (електронних пенсійних справах/електронних справах одержувачів) на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України про призначення (перерахунок) відповідних виплат та у сформованому на їх підставі переліку одержувачів виплат на виконання судових рішень (далі - перелік).
Видатки на виплату нарахованих пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці) за рішеннями суду за минулий час (тобто за період, визначений за рішеннями суду, які набрали законної сили та видані або ухвалені після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», на виконання яких визначено зобов`язання органу Пенсійного фонду України здійснити нарахування/перерахунок/виплату сум пенсії, доплат, надбавок тощо до пенсії, довічного грошового утримання суддям у відставці, за час, що передує даті набрання законної сили такими рішеннями суду) та перерахованих пенсій за такими рішеннями суду здійснюються за окремими напрямами, передбаченими в бюджеті Пенсійного фонду України на таку мету, за джерелами виплати відповідних сум, визначених законодавством.
Пунктом 5 Порядку передбачено, що виплати нарахованих на виконання рішень суду сум пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці) за минулий час проводяться щомісяця одержувачам, яких включено до переліку станом на 1 число місяця, що передує місяцю, в якому здійснюється виплата. На забезпечення таких виплат щомісяця спрямовується частина бюджетних асигнувань відповідно до розпису державного бюджету/помісячного розпису доходів і видатків бюджету Пенсійного фонду України на відповідну мету в межах коштів, передбачених бюджетом Пенсійного фонду України на відповідний рік.
Видатки на виплату перерахованих пенсій за рішенням суду здійснюються в межах бюджетних асигнувань відповідно до розпису державного бюджету/помісячного розпису доходів і видатків бюджету Пенсійного фонду України на відповідну мету, які передбачені бюджетом Пенсійного фонду України на відповідний рік, одержувачам, яких включено до переліку станом на 1 число місяця, що передує місяцю, в якому здійснюється виплата (пункт шостий Порядку).
Відповідно до пункту 7 Порядку для забезпечення виплат за рішеннями суду, передбачених пунктами 5 і 6 цього Порядку, виплата пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці) проводиться в сумі, що визначається пропорційно виділеним на зазначені цілі бюджетним асигнуванням відповідно до розпису державного бюджету/помісячного розпису доходів і видатків бюджету Пенсійного фонду України, які передбачені бюджетом Пенсійного фонду України на відповідний рік, але не більшій від належної до виплати суми, що обліковується в переліку.
Згідно з пунктом 8 Порядку невиплачені протягом поточного бюджетного періоду суми нарахованих на виконання рішень суду сум пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці) за минулий час і перерахованих пенсій за рішенням суду виплачуються в наступному бюджетному періоді в межах встановлених бюджетних асигнувань у порядку, передбаченому пунктами 5 - 7 цього Порядку.
Також слід звернути увагу на те, що пунктом 2 самої постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2025 року № 821 установлено, що видатки на виплату перерахованих пенсій за рішеннями суду, які набрали законної сили після набрання чинності цією постановою, здійснюються після введення в експлуатацію доопрацьованої Пенсійним фондом України інформаційної системи для ведення обліку видатків на виплату судових рішень за джерелами їх фінансування.
Водночас пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2025 року № 821 на Пенсійний фонд України покладено обов`язок не пізніше ніж до 01 вересня 2025 року забезпечити доопрацювання інформаційних систем для ведення обліку видатків на виплату судових рішень за джерелами їх фінансування.
Аналізуючи положення «Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень» у сукупності та у взаємозв`язку із приписами пунктів 2 та 3 постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2025 року № 821, якою вказаний Порядок затверджений, суд не знаходить підстав вважати, що цими правовими нормами було унеможливлено в спірному періоді виконання рішень судів в частині здійснення перерахунку пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці) та визначення сум доплат у вигляді різниці між розміром призначеної/перерахованої на виконання судового рішення пенсії (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці) та визначеним органом Пенсійного фонду України її розміром.
Зазначеними правовими нормами лише було тимчасово відтерміновано здійснення видатків на виплату перерахованих пенсій за рішеннями суду до введення в експлуатацію доопрацьованої Пенсійним фондом України інформаційної системи для ведення обліку видатків на виплату судових рішень за джерелами їх фінансування.
Водночас Пенсійному фонду України був встановлений конкретний часовий період, протягом якого він був зобов`язаний забезпечити доопрацювання інформаційних систем для ведення обліку видатків на виплату судових рішень за джерелами їх фінансування, а саме не пізніше ніж до 01 вересня 2025 року.
Доречно також звернути увагу на те, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не надало як суду, так і державному виконавцю жодного доказу тимчасової відсутності технічної можливості фактичного виконання рішення суду в повному обсязі, а отже, і не довело наявності поважних причин невиконання рішення суду у справі № 380/9277/25.
Лист Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 26 серпня 2025 року № 1300-5310/5/110627 «Щодо виконання судового рішення», адресований Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, не свідчить про відсутність у позивача технічної можливості фактичного виконання рішення суду у справі № 380/9277/25 в повному обсязі, а цим листом відповідачу лише доведено до відома зміст пунктів 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2025 року № 821. 
Суд наголошує на тому, що виконання рішення суду у справі № 380/9277/25 у вигляді оформлення перерахунку пенсії від 10 жовтня 2025 року та визначення розміру доплати пенсії згідно з розрахунком від 10 жовтня 2025 року було здійснено Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області лише 10 жовтня 2025 року, тобто вже після винесення відповідачем оскаржуваної у цій справі постанови про накладення штрафу на боржника.
Водночас у межах розглядуваної справи суд не оцінює вищевказані перерахунок та розрахунок пенсії на предмет підтвердження ними факту виконання/невиконання/часткового виконання боржником рішення суду у справі № 380/9277/25 та всі пов`язані з цим доводи позивача, адже, як зазначено вище, вказані документи були оформлені відповідачем лише 10 жовтня 2025 року – вже після винесення відповідачем оскаржуваної у цій справі постанови про накладення штрафу (30 вересня 2025 року), що позбавляє суд процесуальної можливості враховувати такі докази під час розгляду цієї справи. 
З цих же підстав суд відхиляє клопотання позивача від 05 січня 2026 року про долучення доказів, оскільки додані до цього клопотання докази створені вже після винесення державним виконавцем спірної постанови та не спростовують її правомірності. 
Щодо аргументів позивача про те, що виплата сум, донарахованих на виконання судових рішень, буде здійснена за наявності відповідного цільового фінансування з Державного бюджету України відповідно до черговості виплат на виконання судових рішень, то такі не стосуються обставин, що входять в предмет доказування у цій справі, адже державний виконавець не покликався на такі обставини, обґрунтовуючи оскаржувану постанову.
Отже, суд констатує, що на час винесення відповідачем спірної постанови боржник у виконавчому провадженні № 78899349 - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не виконало рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року у справі № 380/9277/25, яке набрало законної сили, та не надало державному виконавцю жодних доказів наявності поважних причин невиконання рішення суду, з огляду на що накладення державним виконавцем штрафу на боржника відповідно до приписів статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» є правомірним.
За змістом частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Ураховуючи наведене, суд резюмує, що оскаржувана постанова старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 30 вересня 2025 року ВП № 78899349 про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області в розмірі 5100,00 грн за невиконання рішення суду без поважних причин відповідає критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, які встановлені частиною другою статті 2 КАС України, а тому відсутні підстави для визнання її протиправною та скасування.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову повністю.
Зважаючи на висновок суду про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, а також ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,- 
УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (площа Шашкевича, 1, м. Львів, 79000) про скасування постанови – відмовити повністю.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу. 
Повне рішення складено 05 січня 2026 року. 

Суддя	Клименко Оксана Миколаївна