Справа № 456/2489/25
Провадження № 3/456/3/2026

ПОСТАНОВА
іменем України

08 січня 2026 року місто Стрий

Суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Бораковський В. М. , розглянувши матеріали, які надійшли з Стрийського РУП ГУНП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , 
за частиною 1 ст. 130 КУпАП,– 

встановив:

ОСОБА_1 , 26.04.2025, о 17 год. 49 хв., в с.Комарів, вул.І.Франка, Стрийського району, керував мопедом «Fada», без реєстраційних номерів, в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку проводився на місці зупинки за допомогою газоаналізатора алкотестера «Драгер 6820 ARLJ-0416», що підтверджується тестом №770, результат - 1,77 ‰ проміле, чим порушив вимоги пункту 2.9 «а» ПДР, за що відповідальність передбачена частиною 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1  в судове засідання не прибув, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, про причини неприбуття суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не подав. 
Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутності ОСОБА_1 , суд звертає увагу на те, що йому було відомо про розгляд Стрийським міськрайонним судом протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього, оскільки такий складено за його участю, та ним підписано.
Крім цього, суд звертає увагу на те, що жодних клопотань від правопорушника до суду про витребування доказів, виклик свідків не заявлено і не висловлено своїх міркувань щодо законності складення протоколу.
Зважаючи на викладені обставини та відсутність фактичних даних, які б свідчили про поважність причини його неприбуття до суду, тому суд приходить до висновку про розгляд справи про адміністративне правопорушення за відсутності ОСОБА_1 , що відповідає вимогам статті 268 КУпАП.

Представник ОСОБА_1 – адвокат Кравець А.О. подав клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування клопотання покликається на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №312590 невірно зазначено назву транспортного засобу (замість «електровелосипед» - вказано «мопед» Fada).
Мопед та електровелосипед - це два різних типи двоколісних транспортних засобів, які відрізняються як за принципом роботи, так і за функціональними можливостями:
електровелосипед має електричний двигун, який допомагає педалям, а мопед має власний двигун, зазвичай бензиновий або електричний, який забезпечує рух без педалей;
електровелосипед використовує електричний двигун, який допомагає крутити педалі, а мопед має власний двигун, який забезпечує рух без педалей;
електровелосипед має обмежену швидкість, як правило, до 25-30 км/год., тоді як мопед може розвивати більшу швидкість, залежно від типу двигуна;
мопеди, особливо ті, що мають потужність двигуна більше 3 кВт, можуть потребувати реєстрації та водійських прав, а електровелосипеди, не потребують ні реєстрації, ні водійських прав.
Електровелосипед - це більш легкий і простий у використанні транспортний засіб для міських поїздок, який не потребує водійських прав.
Мопед - це більш потужний транспортний засіб, який може бути використаний для проїзду на більші відстані, але потребує більше уваги до правил дорожнього руху.
Двоколісний електровелосипед - Fada FDEB 06LА20-60 - це транспортний засіб для міських поїздок, який не потребує реєстрації або водійських прав.
Згідно п 2.13 ПДР України, транспортні засоби належать до таких категорій А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт.
Пунктом 1.10 ПДР України визначено, що механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт. Мопед - двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт.
З порівняння понять «транспортний засіб», «механічний транспортний засіб» та «мопед» вбачається, що мопед є різновидом механічного транспортного засобу, який є двоколісним, має двигун внутрішнього згорання з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю від 3 до 4 кВт. Тобто, електроскутер (електровелосипед) можливо прирівняти до мопеду лише за наявності у нього електродвигуна потужністю від 3 до 4 кВт.
Отже пунктом 1.10 ПДР України наведено перелік термінів, що використовуються у цих Правилах, де розмежовано значення кожного із них.
Так, на відміну від «механічного транспортного засобу», «транспортним засобом» є пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.
Правилами дорожнього руху України розмежовані поняття «механічний транспортний засіб» та «транспортний засіб» та різниця між цими поняттями полягає у наявності двигуна внутрішнього згорання, а також потужності електродвигуна.
Отже, транспортний засіб з електродвигуном вважається механічним за умови, що потужність двигуна більша ніж 3 кВт. У зворотному випадку транспортний засіб не буде вважатись механічним, однак все ж таки залишатиметься транспортним засобом.
Правова позиція з цього приводу викладена у постанові Верховного Суду у справі № 278/3362/15-к від 01.03.2018.
Пунктом 3 Положення про порядок видачі посвідчень водія, затвердженого постановою КМУ від 08.05.1993 № 340, передбачено, що транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, поділяються на такі категорії, зокрема, «А1» - мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун із робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів чи електродвигун потужністю до 4 кВт.
Зазначене свідчить про те, що до категорії «А1» належать транспортні засоби, зокрема скутери, з електродвигуном потужністю від 3 до 4 кВт, оскільки вони належать до механічних транспортних засобів у розумінні Закону України «Про дорожній рух». На ці транспортні засоби право на керування передбачає наявність дозвільних документів.
З урахуванням наведеного, не може вважатися водієм в розумінні Правил, особа, що керує транспортним засобом з електродвигуном потужністю до 3 кВт, так як у такої особи відсутній обов`язок в отриманні відповідного посвідчення водія категорії А1. При цьому, транспортний засіб з електродвигуном потужністю до 3 кВт. не підпадає під жодну з категорій, що визначена у п 2.13 Правил та не може вважатися транспортним засобом, що віднесений до категорії А1.
Тобто, якщо скутер має потужність менше 3 кВт, він не належить до категорії «механічний» і відповідно не передбачає для водія необхідності мати при собі посвідчення водія та реєстраційний документ, та відповідно, керування ним не надає особі статусу водія з усіма наслідками такого, в тому числі і не віднесенням до суб`єктів вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.
Відповідно до договору купівлі-продажу № 2442 та акту № 2442 прийому-передачі Товару від 05 березня 2024 року, на двоколісний електровелосипед марки Fada, моделі FDEB 06LА20-60, який додається, зазначено потужність двигуна 600 Вт.
Отже, працівниками поліції під час складання протоколу не перевірено та не надано письмових доказів щодо того, чи має електровелосипед марки Fada потужність електродвигуна більшу ніж 3 кВт, чи належить до механічних транспортних засобів, а також чи є ОСОБА_1 суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки адміністративну відповідальність за порушення ч.1 ст. 130 КУпАП може нести виключно водій механічного транспортного засобу.
Перед складанням протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 пояснював працівникам поліції, що наявний у нього електровелосипед не є транспортним засобом, так як його потужність 600 Вт. та він не підлягає реєстрації у встановленому законодавством порядку.
Як зазначено в п. 9 самого протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №312590: «свідки не залучалися», відтак немає доказів що ОСОБА_1 взагалі керував «мопедом» перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння.

Крім цього, адвокат Кравець А.О. подав клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю суб`єкта правопорушення, оскільки ОСОБА_1 є особою з інвалідністю II групи з дитинства, у зв`язку з психічним захворюванням (посвідчення особи з інвалідністю) та перебуває на обліку в лікаря-психіатра з діагнозом F70 - розумова відсталість легкого ступеня (довідка лікаря- психіатра).
На момент події, яка стала підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, останній не міг свідомо керувати транспортним засобом, оскільки не усвідомлював характеру своїх дій і не міг ними керувати, а відтак вказує на неосудність особи в розумінні ст. 247 КУпАП.
Згідно ст. 20 КУпАП, не підлягає адміністративній відповідальності особа, яка під час вчинення протиправної дії чи бездіяльності була в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічної душевної хвороби, тимчасового розладу душевної діяльності, слабоумства чи іншого хворобливого стану.
Для підтвердження стану неосудності ОСОБА_1 адвокат Кравець А.О. заявив клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи.

Вивчивши клопотання захисника, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього матеріали, суд доходить такого висновку.

Відповідно до диспозиції частини 1 ст. 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.9. «а» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306, передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 130 КУпАП, доведена: 
протоколом серії ЕПР1 №312590 від 26.04.2025, згідно з яким ОСОБА_1 , 26.04.2025, о 17 год. 49 хв., в с.Комарів, вул.І.Франка, Стрийського району, керував мопедом «Fada», без реєстраційних номерів, в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку проводився на місці зупинки за допомогою газоаналізатора алкотестера «Драгер 6820 ARLJ-0416», що підтверджується тестом №770, результат - 1,77 ‰ проміле, чим порушив вимоги пункту 2.9 «а» ПДР;
тестом на алкоголь ОСОБА_1 , проведеного 26.04.2025 о 17:48 год. за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер», яким встановлено результат огляду на стан сп`яніння – 1,77 ‰;
актом огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 з використанням спеціальних технічних засобів, у якому зазначені підстави проведення такого огляду, ім`я особи, яка проходила огляд, а також зазначено його результат – 1,77 ‰, з яким ОСОБА_1 погодився;
направленням, яке підтверджує скерування ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я КНП «Стрийська ЦРЛ» з метою його огляду для виявлення стану сп`яніння, та в якому зазначено, що огляд не проводився;
рапортом інспектора ВРПП Стрийського РУП від 26.04.2025, яким підтверджуються викладені в протоколі обставини;
відеозаписом, який міститься на компакт-диску, яким підтверджується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та на якому зафіксовано проходження останнім огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. 
Відповідно до довідки, виданої Стрийським РУП, встановлено, що власником транспортного засобу «Fada», б/н, являється ОСОБА_1 .
Згідно копії посвідчення серії НОМЕР_1 , долученої адвокатом Кравцем А.О., встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ- групи з дитинства.

Аналізуючи дотримання поліцейським процедури проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, суд враховує вимоги ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 №1452/735 (далі – Інструкція) та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 (далі – Порядок).
Так, за змістом частини 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я (частина 3 ст. 266 КУпАП, пункт 6 Порядку). 

Проаналізувавши вищевказані документи, відео, суд доходить переконання, що вони є доказами в розумінні статті 251 КУпАП.
Оцінивши здобуті у справі та досліджені у судовому засіданні докази суд визнає їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, що підлягають доказуванню у справі та становлять предмет доказування, зібрані у порядку, передбаченому законом, уповноваженою посадовою особою. 

Наведеними вище доказами підтверджується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
ОСОБА_1 у провину ставиться порушення п. 2.9. «а» Правил дорожнього руху, а саме, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно тесту на алкоголь, проведеного ОСОБА_1 26.04.2025 о 17:48 год. за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер», ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки результат тесту – 1,77 ‰.

Суд не бере до уваги доводи адвоката Кравця А.О. про відсутність складу адміністративного правопорушення враховуючи наступне.

Згідно постанови суду від 29.07.2025, клопотання адвоката Кравця А.О. задоволено та призначено у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: 1. Чи страждає ОСОБА_1 на будь-яке психічне захворювання, якщо так, то на яке саме ? 2. Чи усвідомлював ОСОБА_1 , в силу свого психічного стану, станом на 26.04.2025 року об 17 год. 49 хв. (під час виявлення правопорушення) значення своїх дій та чи міг керувати ними ?
На підставі вказаної постанови суду надано висновок судово-психіатричного експерта №1457 від 09.09.2025, відповідно до якого на даний час ОСОБА_1 тяжким психічним розладом не страждає, виявляє ознаки легкої розумової відсталості в ступені легкої дебільності, може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період інкримінованих йому дій ОСОБА_1 також тяжким психічним розладом не страждав, виявляв ознаки легкої розумової відсталості в ступені легкої дебільності та перебував у стані простого алкогольного сп`яніння, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Таким чином ОСОБА_1 визнаний осудним, а отже він є адміністративного правопорушення і несе відповідальність передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім цього, у суду відсутні будь-які сумніви, що ОСОБА_1 керував саме електровелосипедом, а не мопедом, як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення.
Одночасно суд вважає, що помилкова ідентифікація транспортного засобу працівниками поліції саме як мопед, а не електровелосипед, не впливає на істотні фактичні обставини цієї справи.
Електровелосипед відноситься до засобів, які можуть приводитись в рух як мускульною силою особи, яка ним керує, так і наявним у нього електродвигуном. При цьому пункти 1.10 та 2.13 ПДР встановлюють виключно верхню межу потужності цього двигуна, яка відрізняє категорію А1 від категорії А (і, відповідно, право на отримання прав на керування траспортними засобами відповідної категорії).
В той же час нижньої межі потужності двигуна чинними Правилами не передбачено та, відповідно, будь-який засіб за умови наявності у нього електродвигуна потужністю менше 4 кВТ відноситься до транспортних засобів згідно цих Правил.
Верховний Суд в постанові від 15 березня 2023 року у справі № 127/5920/22 дійшов висновку, що одним із визначальних критеріїв для визначення, чи відноситься електросамокат до джерел підвищеної небезпеки в тлумаченні статті 1187 Цивільного кодексу України є приведення електросамоката в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна.
Суд вважає, що тлумачення «джерело підвищеної небезпеки» та «транспортний засіб» не є тотожніми, в той же час саме критерій наявності у електровелосипеда можливості приведення в рух за допомогою двигуна відрізняє його від звичайного велосипеда та є визначальним при вирішенні питань, чи відноситься він як до «транспортних засобів» так і до «джерел підвищеної небезпеки».
Наявність можливості приведення електровелосипеду в рух мускульною силою велосипедиста не позбавляє його наявності електродвигуна та можливості руху на транспортному засобі із застосуванням виключно електродвигуна без застосування мускульної сили.
Суд додатково звертає увагу на той факт, що електровелосипед може приводитись у рух не тільки мускульною силою, але й за допомогою двигуна, що є ключовою різницею електровелосипеда від зичайного велосипеда, який приводиться у рух виключно мускульною силою.
При цьому, згідно пункту 2.13 ПДР право на керування транспортними засобами мототранспортними засобами і мотоколясками (категорії А1, А) може бути надано особам з 16-річного віку. При цьому мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт належать до категорії А1.
Знову ж таки, законодавець не обмежує нижньою межею потужність електродвигуна для вирішення питання щодо отримання прав на керування двоколісним транспортним засобом, а відрізняє виключно верхню межу, яка впливає на різні категорії прав ( А1 або А).
В пункті 1.10 Правил законодавець окремо виокремлює механічні транспортні засоби тобто транспортні засоби, що приводяться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.
В той же час, пунктом 2.9 Правил водієві забороняється керування в стані алкогольного сп`яніння будь-яким транспортним засобом, а не тільки механічним, а статтею 130 кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена адміністративна відповідальність за керування в стані алкогольного сп`яніння будь-яким транспортним засобом, а не тільки механічним.
Тому суд вважає, що тлумачення «механічний транспортний засіб» не є тотожним тлумаченню «транспортний засіб», а заборона керування в стані алкогольного сп`яніння і відповідальність за керування в стані алкогольного сп`яніння поширюється на всі транспортні засоби, а не тільки механічні.
Враховуючи, що і мопед (як вказано в протоколі) і електровелосипед, мають двигун та, як наслідок, відносяться до транспортних засобів, суд вважає, що помилка працівників поліції при ідентифікації транспортного засобу в цій справі саме як мопеду, не має істотного значення для фактичних обставин справи.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для закриття провадження у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому в клопотанні адвоката про закриття провадження у справі слід відмовити.

Отже, підсумовуючи вищевикладене суд доходить переконання, що дії ОСОБА_1 вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги пункту 2.9 «а» ПДР, за що відповідальність передбачена частиною 1 ст. 130 КУпАП.

Призначаючи адміністративне стягнення ОСОБА_1 суд враховує: характер вчиненого ним правопорушення, ступінь його вини у вчиненому правопорушенні, передбаченого частиною 1 ст. 130 КУпАП, яка доведена повністю, та доходить переконання, що стосовно ОСОБА_1 слід обрати адміністративне стягнення в межах санкції частини 1 ст. 130 КУпАП, у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами. 
Застосування судом до ОСОБА_1 такого адміністративного стягнення є необхідним для досягнення мети його застосування.
Відповідно до п. 9 статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 слід звільнити від сплати судового збору, оскільки згідно копії посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 є інвалідом ІІ- групи з дитинства.

Керуючись ст.ст. 23, 33, 40-1, 283, 284 КУпАП, п.9 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», 

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП і накласти стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до вимог ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови – не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. 
Відповідно до вимог ст. 308 КУпАП, у разі несплати правопорушником штрафу в установлений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Cуддя 	В. М. Бораковський