ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/10518/25 Справа № 213/3490/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мазуренко В.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року                                                        м.Кривий Ріг

Справа № 213/3490/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
секретар судового засідання - Дяченко Д.П.

сторони:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Криворізький хлібозавод №1», 

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Криворізький хлібозавод №1» на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2025 року, яке ухвалено суддею Мазуренком В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 28 серпня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Криворізький хлібозавод №1» (надалі – ТОВ «Криворізький хлібозавод №1»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА», про відшкодування шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою.
В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 14.06.2023, приблизно об 11 годині 00 хвилин, в світлий час доби, водій ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем "Mercedes-Benz Sprinter 316», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині автодороги Т-04-11, з боку с. Степове, в напрямку смт. Широке в Криворізькому районі Дніпропетровської області. Швидкість його руху при цьому була близько 70 кілометрів на годину. В цей час, в зустрічному йому напрямку рухався автомобіль «Volkswagen LT35», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Водій ОСОБА_2 , наближаючись до автомобіля «Volkswagen LT35», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався йому в зустрічному напрямку, повинен був діяти відповідно до п.п. 1.5; 2.3 (б); Правил дорожнього руху України. Однак, водій ОСОБА_2 , діючи з кримінальною протиправною недбалістю, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, почав засинати, тим самим відволікся від керування керованого ним автомобіля "Mercedes-Benz Sprinter 316», реєстраційний номер НОМЕР_1 , тобто, проявив неуважність до дорожньої обстановки та виїхав на смугу зустрічного руху, чим порушив вимоги п.п. 1.5; 2.3 (б) Правил дорожнього руху України. В результаті порушення вказаних правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, водій ОСОБА_2 після виїзду керованого ним автомобілю "Mercedes-Benz Sprinter 316», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на смугу зустрічного руху допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen LT35», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному йому напрямку. 
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобілю «Volkswagen LT35», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , згідно висновку експерта № 1249 від 04.09.2023 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді: тупої поєднаної травми тіла – закрита травма грудної клітини (закритий подвійний перелом груднини, забій серця, закриті переломи 2,3,4,5 ребр праворуч, та 4,6 ліворуч, розрив обох легень, ускладнений травматичним двобічним гемотораксом), закритий перелом кульшової западини ліворуч із травматичним вивихом голені стегнової кістки, закриті переломи лівого надколінника без зміщення, правого надколінника зі зміщенням, забійні рани лівої гомілки, які за своїм характером відносяться до тіжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.
Згідно висновку експерта від 20.07.2023 року між порушенням водієм ОСОБА_2 вимог п.п.2.3 (б) Правил дорожнього руху України та настанням наслідків – заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_1 , є прямий причинний зв`язок.
Вироком Широківського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст 286 КК України.
ОСОБА_2 є працівником ТОВ «Криворізький хлібозавод №1» та в момент ДТП перебував на робочому місці, керував автомобілем відповідача, у зв`язку з чим відповідач має нести цивільно-правову відповідальність за шкоду, завдану з вини його працівника.
Внаслідок ДТП, позивач був травмований, отримав тяжке тілесне ушкодження, тривалий час був на стаціонарному лікуванні та змушений проходити реабілітацію. Після отримання травм в результаті ДТП та ураження опорно-рухового аппарату, змушений був пересуватись на милицях, та у зв`язку з тяжким ушкодженням здоров`я отримав ІІ групу інвалідності на період 06.11.2023 до 01.12.2024. Позивачу протипоказані усі види праці в умовах звичайного виробництва, необхідна постійна відновлювальна терапія на стаціонарному, амбулаторному лікуванні та санаторно-курортне лікування. Окрім того, постійне медичне спостереження у травматолога та сімейного лікаря. Для відновлювання здоров`я позивач змушений проходити лікувальний масаж. На лікування позивач витратив 83 699,65 грн.
Під час проходження позивачем лікування у зв`язку з травмою внаслідок ДТП, позивач взагалі не міг себе нормально обслуговувати, тому потребував постійної сторонньої допомоги. На даний час позивачеві, у зв`язку з ураженням опорно-рухового апарату, складно пересуватись, він постійно відчуває гострий біль, дискомфорт, та у зв`язку з цим обділений можливістю жити повноцінним життям, працювати та забезпечувати свою сім`ю, займатися спортом. Позивач через вказане перебуває у депресії, пригнічений, відчуває страх їздити в автомобілі. Через отримані травми у позивача змінився звичайний ритм життя. Моральну шкоду оцінює в 500000,00 грн.
Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача витрати на лікування в сумі 83699,65 грн та моральну шкоду в сумі 500000,00 грн.
Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «Криворізький хлібозавод №1» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в сумі 291618 грн. 14 коп
Стягнуто з ТОВ «Криворізький хлібозавод №1» на користь держави судовий збір в сумі 2916 грн.18 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Криворізький хлібозавод №1» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4500,00 грн.
В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «Криворізький хлібозавод №1» просить скасувати рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в сумі 291 618,14 грн. та ухвалити у відповідній частині нове рішення про відмову в задоволенні позову, а також стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Криворізький хлібозавод № 1» судовий збір, пов`язаний з апеляційним розглядом справи, в розмірі 4 374,27 грн. та витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з апеляційним розглядом справи, в розмірі 3 000,00 грн.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а саме: справу розглянуто за відсутності належного відповідача; не застосовані норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; не встановлено меж відповідальності ПрАТ «СК «УНІКА»; залишено поза увагою, що тільки у разі недостатності страхового ліміту, різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Зазначає, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження. Відповідно до ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ціна позову в рамках даної справи складає 583 699,65 грн., що за своїм розміром не підпадає під критерії малозначної справи. одночасно з відзивом відповідач заявляв заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та просив суд першої інстанції постановити ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Однак, судом першої інстанції здійснено розгляд справи саме в порядку спрощеного позовного провадження, що є обов?язковою підставою для скасування рішення суду.
Ззаначає, що матеріалами справи підтверджено наявність зобов`язальної особи відповідно до характеру спірних правовідносин – ПрАТ «СК «УНІКА». Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика. Отже, у даному випадку суб`єктом, який має задовольнити вимогу позивача, є третя особа страховик відповідача - ПрАТ «СК «УНІКА», і тільки у разі недостатності страхового ліміту, різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, потерпілому повинен відшкодувати страхувальник забезпеченого транспортного засобу. Таким чином, пред`явлення позову до відповідача ТОВ «Криворізький хлібозавод №1» є передчасним. ОСОБА_1 не заявляв вимог до страховика ПрАТ «СК «УНІКА» та не визначав вказану особу як відповідача по справі. Суд першої інстанції, в свою чергу, вказаного не врахував та за наявності достовірної інформації про належного відповідача та про дійсні ліміти відповідальності страхової компанії, розглянув справу за відсутності належного відповідача у справі (страхової компанії).
Крім того, суд першої інстанції, як цього вимагають положення законодавства, залишив поза увагою, що тільки у разі недостатності страхового ліміту, різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, потерпілому повинен відшкодувати страхувальник забезпеченого транспортного засобу. В той же час, страховий ліміт за Полісом № 213893096 дозволяє в повному обсязі покрити завдані позивачу збитку. Підстави, з яких суд першої інстанції дійшов протилежних висновків, в тексті оскаржуваного рішення не наведені. Суд першої інстанції взагалі не досліджував питання ліміту за полісом страхування та не досліджував питання різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Така позиція суду першої інстанції суперечить положенням норм Цивільного кодексу України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ЦПК України в частині визначення належного відповідача по справі. 
В рамках даної справи є підстави стягнення завданої шкоди саме зі страховика, так як на момент дорожньо-транспортної пригоди був чинним Поліс № 213893096, з достатнім розміром страхових сум для задоволення вимог позивача.
Також напоягає на тому, що безпосередньо ТОВ «Криворізький хлібозавод № 1» не заподіював позивачу страждань внаслідок фізичного чи психічного впливу. Безпосередньо ТОВ «Криворізький хлібозавод № 1» не вчиняв по відношенню до позивача протиправних дій. Відповідно, і відсутній будь-який причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та завданою шкодою та відсутня вина відповідача в цілому у заподіяні шкоди. Крім того, позивач жодним чином не обґрунтував, з яких мотивів він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди. З цього приводу, звертає увагу суду, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц). Суд першої інстанції, визначаючи до стягнення розмір моральної шкоди в сумі 300 000,00 грн. також не мотивував, з яких критеріїв визначається саме такий розмір моральної шкоди та чому моральна шкода не може бути задоволена за рахунок лімітів чинного полісу обов`язкового страхування (320 000,00 грн.). 
При цьому, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає обов`язок страхової компанії відшкодувати моральну шкоду. Судом першої інстанції не надано оцінки, чи відповідає виплачений ПрАТ «СК «УНІКА» розмір моральної шкоди в сумі 8 381,86 грн. вимогам законодавства. Судом першої інстанції не взято до уваги, що виплачений страховиком розмір моральної шкоди є істотно меншим за страховий ліміт (320 000,00 грн.). 
Наполягає на тому, що фактично, відповідач, виконавши вимоги законодавства та оформивши поліс обов`язкового страхування все одно, всупереч існуючій процедурі, вимушений чомусь особисто здійснювати відшкодування шкоди, хоча умови полісу страхування дозволяють покрити всі збитки, завдані позивачу.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1  до ТОВ «Криворізький хлібозавод №1» про відшкодування майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,учасниками справи не оскаржується, та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц, згідно якої, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду лише в частині задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 до ТОВ «Криворізький хлібозавод №1» про відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.
Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 14.06.2023, приблизно об 11 годині 00 хвилин, в світлий час доби, водій ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем "Mercedes-Benz Sprinter 316», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині автодороги Т-04-11, з боку с. Степове, в напрямку смт. Широке в Криворізькому районі Дніпропетровської області. Швидкість його руху при цьому була близько 70 кілометрів на годину. В цей час, в зустрічному йому напрямку рухався автомобіль «Volkswagen LT35», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Водій ОСОБА_2 , наближаючись до автомобіля «Volkswagen LT35», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався йому в зустрічному напрямку, повинен був діяти відповідно до п.п. 1.5; 2.3 (б); Правил дорожнього руху України. Однак, водій ОСОБА_2 , діючи з кримінальною протиправною недбалістю, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, почав засинати, тим самим відволікся від керування керованого ним автомобілю "Mercedes-Benz Sprinter 316», реєстраційний номер НОМЕР_1 , тобто проявив неуважність до дорожньої обстановки та виїхав на смугу зустрічного руху, чим порушив вимоги п.п. 1.5; 2.3 (б) Правил дорожнього руху України. В результаті порушення вказаних правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, водій ОСОБА_2 після виїзду керованого ним автомобіля "Mercedes-Benz Sprinter 316», реєстраційний номер НОМЕР_1 на смугу зустрічного руху допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen LT35», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному йому напрямку. 
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобілю «Volkswagen LT35», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 , згідно висновку експерта № 1249 від 04.09.2023 року отримав тілесні ушкодження у вигляді: тупої поєднаної травми тіла – закрита травма грудної клітини (закритий подвійний перелом груднини, забій серця, закриті переломи 2,3,4,5 ребр праворуч, та 4,6 ліворуч, розрив обох легень, ускладнений травматичним двобічним гемотораксом), закритий перелом кульшової западини ліворуч із травматичним вивихом голені стегнової кістки, закриті переломи лівого надколінника без зміщення, правого надколінника зі зміщенням, забійні рани лівої гомілки, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. 
Згідно висновку експерта від 20.07.2023 року між порушенням водієм ОСОБА_2 вимог п.п.2.3 (б) Правил дорожнього руху України та настанням наслідків – заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_1 , є прямий причинний зв`язок.
Вироком Широківського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2024 року, справа №197/1148/23, громадянина ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст 286 КК України та призначено покарання (а.с.21-24).
Автомобіль "Mercedes-Benz Sprinter 316», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ТОВ «Криворізький хлібозавод №1», на якому громадянин ОСОБА_2 працює водієм, та в момент ДТП виконував трудові обов`язки (а.с.15,16,17,18,19).
Автомобіль «Volkswagen LT35», реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить ОСОБА_3 (а.с.20).
Транспортний засіб марки "Mercedes-Benz Sprinter 316», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є забезпеченим в ПрАТ «СК «Уніка» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №213893096 від 29.03.2023 року, страхова сума за шкоду майну 160000,00 грн, здоров`ю 320000,00 грн.
Позивач ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Уніка» із заявою про настання страхової події та виплату страхового відшкодування, щодо дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 14.06.2023 року за участю вищевказаних транспортних засобів та водіїв, та позивачу було виплачено: витрати на лікування у розмірі 87237,18 грн (ст. 24 Закону), та страхове відшкодування у зв`язку із стійкою втратою працездатності, інв. 3 групи (ст. 26.2 Закону) у розмірі 80400,00 грн. Моральну шкоду виплачено у розмірі 8381,86 грн.
ОСОБА_1 з 06.11.2023 встанволено ІІ групу інвалідності, йому протипоказані усі види праці в умовах звичайного виробництва (а.с.10). 
Позивач проходить програму реабілітації інваліда (а.с.11-12)
Позивач з 14.06.2023 по 07.07.2023, з 24.07.2023 по 16.08.2023, з 26.04.2024 по 10.05.2024, перебував на стаціонарному лікуванні, діагноз: будучи водієм авто потрапив у ДТП: поєднана травма, закрита травма грудної клітини, закритий подвійний перелом грудини, забій серця, закритий перелом 2,3,4,5 ребер праворуч та 4,6 ребер ліворуч. Розрив обох легень. Травматичний двобічний гемоторакс. Закритий перелом кульшової западини ліворуч із травматичним вивихом голівки стегнової кістки, закритий перелом лівого наколінника без зміщення, правого наколінника зі зміщенням (а.с.25-26, 27-28, 29-30). 
У зв`язку з лікуванням позивач зазнав витрат на суму 83699,65 грн. (а.с.31-49).
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції керувався ст. 1167 ЦК України та виходив з того, що ТОВ «Криворізький хлібозавод №1», як роботодавець особи винної у завданні шкоди здоров?ю позивача, повинен нести відповідальність за заподіяну останньому моральну шкоду, розмір якої суд визначив у 300 000 грн. Разом з тим, враховуючи, що страховою компанією виплачено позивачу моральну шкоду в сумі 8381,86 грн, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача підлягає 291 618,14 грн (300000,00 грн – 8381,86 грн).
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
За змістом ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Тобто, ч.1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме: особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди – і серед інших, – наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Фактично підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода – це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною – є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода – наслідком.
При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки зaподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник – особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки – особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадження, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Вироком Широківського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2024 року, справа №197/1148/23, громадянина ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст 286 КК України та призначено покарання (а.с.21-24).
Вказаним вироком встановлено, що 14.06.2023, приблизно об 11 годині 00 хвилин, в світлий час доби, водій ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем "Mercedes-Benz Sprinter 316», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині автодороги Т-04-11, з боку с. Степове, в напрямку смт. Широке в Криворізькому районі Дніпропетровської області. Швидкість його руху при цьому була близько 70 кілометрів на годину. В цей час, в зустрічному йому напрямку рухався автомобіль «Volkswagen LT35», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Водій ОСОБА_2 , наближаючись до автомобіля «Volkswagen LT35», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався йому в зустрічному напрямку, повинен був діяти відповідно до п.п. 1.5; 2.3 (б); Правил дорожнього руху України. Однак, водій ОСОБА_2 , діючи з кримінальною протиправною недбалістю, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, почав засинати, тим самим відволікся від керування керованого ним автомобіля "Mercedes-Benz Sprinter 316», реєстраційний номер НОМЕР_1 , тобто проявив неуважність до дорожньої обстановки та виїхав на смугу зустрічного руху, чим порушив вимоги п.п. 1.5; 2.3 (б) Правил дорожнього руху України. В результаті порушення вказаних правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, водій ОСОБА_2 після виїзду керованого ним автомобіля "Mercedes-Benz Sprinter 316», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на смугу зустрічного руху допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen LT35», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному йому напрямку. 
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобілю «Volkswagen LT35», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , згідно висновку експерта № 1249 від 04.09.2023 року отримав тілесні ушкодження у вигляді: тупої поєднаної травми тіла – закрита травма грудної клітини (закритий подвійний перелом груднини, забій серця, закриті переломи 2,3,4,5 ребр праворуч, та 4,6 ліворуч, розрив обох легень, ускладнений травматичним двобічним гемотораксом), закритий перелом кульшової западини ліворуч із травматичним вивихом голені стегнової кістки, закриті переломи лівого надколінника без зміщення, правого надколінника зі зміщенням, забійні рани лівої гомілки, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. 
Згідно висновку експерта від 20.07.2023 року між порушенням водієм ОСОБА_2 вимог п.п.2.3 (б) Правил дорожнього руху України та настанням наслідків – заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_1 , є прямий причинний зв`язок.
Отже, особою винною у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень позивачеві ОСОБА_1 є водій ОСОБА_2 , який під час дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з ТОВ «Криворізький хлібозавод №1».
Частиною 1 статті 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, перебуває з організацією в трудових відносинах і шкода заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.
Таким чином, оскільки ОСОБА_2 перебував з ТОВ «Криворізький хлібозавод №1» у трудових відносинах та в момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, виконував свої трудові обов`язки, суд першої інстанцїі дійшов вірного висновку про те, що завдана моральна шкода маює відшкодовуватися роботодавцем - ТОВ «Криворізький хлібозавод №1», а тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позовні вимоги заявлено до неналежного відповідача.
Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Пунктом 5 вказаної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне – за власною ініціативою чи за зверненням потерпілої – спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (пункт 9 вказаної Постанови).
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Вказаний висновок викладений в Постанові Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 638/8636/17-ц.
Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно – правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства – суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, – із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Враховуючи наведені обставини та беручи до уваги, що, внаслідок протиправної поведінки працівника відповідача, позивачеві ОСОБА_1 встановено ІІ групу інвалідності та протипоказані усі види праці в умовах звичайного виробництва, він протягом тривалого часу перебував на стаціонарному лікуванні, під час якого взагалі не міг себе нормально обслуговувати, тому потребував постійної сторонньої допомоги, а на теперішній час потребує подальшого відновлення свого здоров?я, адже, у зв`язку з ураженням опорно-рухового апарату, йому складно пересуватись, він постійно відчуває гострий біль, дискомфорт, та у зв`язку з цим обділений можливістю жити повноцінним життям, працювати та забезпечувати свою сім`ю, займатися спортом., суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачу завданої моральної шкоди у розмірі 300 000,00 грн, який визначено судом з урахуванням принципів розумності і справедливості.
При цьому, колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги щодо відсутності у ТОВ «Криворізький хлібозавод №1» обов?язку із відшкодування позивачеві ОСОБА_1 моральної шкоди, завданої неправомірними діями працівником відповідача, у зв?язку з наявністю полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №213893096 від 29.03.2023 року, за яким страхова сума за шкоду здоров`ю становить 320 000,00 грн.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року N 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон N 1961-IV).
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон N 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону N 1961-IV).
Згідно зі статтею 6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом статей 9, 22 - 31, 35, 36 Закону N 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
 Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Статтею 26-1 ЗаконуУкраїни «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. 
Отже, розмір моральної шкоди при страховій виплаті за шкоду, заподіяну здоров`ю прямо залежить від суми виплати за таку шкоду, і не може перевищувати 5 відсотків від розміру такої виплати. 
У зв`язку з настанням страхового випадку з автомобілем "Mercedes-Benz Sprinter 316», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті якої ОСОБА_1 зазнав шкоди здоров`ю, на підставі заяви ОСОБА_1 та доданих документів, страховиком було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування, а саме: Двитрати на лікування у розмірі 87 237,18 грн.; страхове відшкодування у зв`язку із стійкою втратою працездатності у розмірі 80 400,00 грн.; моральна шкода у розмірі 8 381,86 грн., що становить 5 відсотків від розміру страхової виплати.
Враховуючи ту обставину, що страховою компанією виплачено позивачу моральну шкоду в сумі 8 381,86 грн, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 291 618,14 грн (300000,00 грн – 8381,86 грн).
За таких обставин, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо необгрунтованості розміру моральної шкоди.
Щодо доводів апеляційної скаргипро те, що судом першої інстанції здійснено розгляд справи саме в порядку спрощеного позовного провадження, що є обов?язковою підставою для скасування рішення суду, то колегія судідв вважає їх неприйнятними та таким, що прямо суперечать матеріалам справи, адже, ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 квітня 2025 року суд перешов до розгляду справи за парврилами загального позовного провадження та спір по суті розглянуто саме у наведеному порядку (а.с. 86).
Отже, вирішуючи питання про ухвалення рішення по справі в оскаржуваній частині, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. 
Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цьогообов`язкуможуть бути різнимизалежно від характеру рішення. Крім того, необхіднобрати до уваги, міжіншим, різноманітністьаргументів, які сторона можепредставити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положеннязаконодавства, традиції, юридичнівисновки, викладення та формулюваннярішень. Таким чином, питання, чивиконав суд свійобов`язокщодонаданняобґрунтування, що випливаєзістатті 6 Конвенції, може бути визначенотільки з огляду на конкретніобставини справи (ПронінапротиУкраїни, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскарженесудове рішення відповідаєкритеріюобґрунтованості судового рішення.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Згідно статті 382 ЦПК України, в постанові суду апеляційної інстанції зазначається про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки, апеляційна скарга залишена судом апеляційної інстанції без задоволення, з урахуванням вимог статті 141 ЦПК України, відсутні правові підстави для  відшкодування судових витрат, понесених відповідачем ТОВ «Криворізький хлібозавод №1» на сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4 374,27 грн. та на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 3 000,00 грн.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року зупинено дію рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2025 року до ухвалення судового рішення у справі апеляційним судом, а тому колегія суддів поновлює дію вказаного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Криворізький хлібозавод №1» - залишити без задоволення.
Рішення  Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2025 року - залишити без змін.
Поновити дію рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 серпня 2025 року.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 12 грудня 2025 року.

Головуючий: 

Судді: