справа № 362/1036/23
провадження № 2/362/2985/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.01.26 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого – судді Поповича О.В.,
за участю секретаря судового засідання Кострубіцької Т.М.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Василькові за правилами загального позовного провадження цивільну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
треті особи: Глевахівська селищна рада, Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, 
про визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки.
Учасники справи, які прибули в судове засідання:
представник позивача – адвокат Шумило Н.М.;
представник відповідача ОСОБА_3 – адвокат Трегуб О.А.
Суд установив:
Зміст і підстави позовних вимог
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: 
визнати недійсним державний акт серії ЯМ № 421477 від 23 січня 2012 року, виданий Засильківською районною державною адміністрацією, зареєстрований в реєстрі за номером 322140001005568 на ім?я ОСОБА_4 , скасувати його державну реєстрацію та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,3500 га, що розташована на території Путрівської сільської ради, Васильківського району, Київської області, кадастровий номер 3221487000:06:007:0065;
визнати недійсним державний акт серії ЯМ № 421478 від 23 січня 2012 року, виданий васильківською районною державною адміністрацією, зареєстрований в реєстрі за номером 22140001005567 на ім?я ОСОБА_4 , скасувати його державну реєстрацію та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,3500 га, що розташована на території Путрівської сільської ради, Васильківського району, Київської області, кадастровий номер 3221487000:06:007:0066.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії IУ-КВ № 097607-3772, виданого Путрівською сільською радою Васильківського району Київської області 29 січня 2002 року, що зареєстрований за №20 в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, позивач є власником земельної ділянки площею 0,77 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
У зв?язку з тим, що виданий йому державний акт не містив кадастрового номера, позивач звернувся до проектної організації з заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості.
Після виготовлення вказаної документації, на стадії внесення відомостей до Державного земельного кадастру, Рішенням № РВ-3200672742017 від 14 вересня 2017 року Державний кадастровий реєстратор відмовив позивачу в проведенні відповідних дій.
Підставою відмови є те, що існує перетин земельної ділянки, що перебуває у його приватній власності з земельними ділянками кадастрові номери: 3221487000:06:007:0066 (площа співпадає на 45.3734%); 3221487000:06:007:0065 (площа співпадає на 45.3787%).
Звернувшись з заявою до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, 17 жовтня 2017 року позивач отримав відповідь, згідно з якою належна йому на праві власності земельна ділянка має перетин зовнішніх меж із земельними ділянками з кадастровими номерами 3221487000:06:007:0066, 3221487000:06:007:0065, право власності на які посвідчуються Державними актами на право приватної власності на землю серії ЯМ № 421477 та ЯМ № 421478 від 23 січня 2012 року, що зареєстровані в реєстрі за номерами 322140001005568, 322140001005567.
Позивач зазначав, що вказані Державні акти видані ОСОБА_4 в 2012 році, тобто через 10 років після отримання ним Державного акту на земельну ділянку, його право власності на належну йому земельну ділянку в установленому законом порядку не припинялось, разом з цим в межах належної йому на праві власності земельної ділянки розташовані земельні ділянки ОСОБА_4 .
Таким чином, вказана обставина унеможливлює провести Державну реєстрацію належної позивачу на праві власності земельної ділянки і як наслідок безперешкодно володіти та розпоряджатися нею.
Від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає позовні вимоги у повному обсязі, вважає позов необґрунтованим. Зокрема, зазначає, що право власності є непорушним, а тому позов не може бути задоволений за рахунок майна іншої особи. Також вказує на те, що позивач зазначає про часткове накладення належних відповідачам земельних ділянок на ділянку позивача, тобто частковий перетин. Задоволення позову, на його думку, матиме наслідком порушення конституційних прав та законних інтересів відповідачів, які набули землю у приватну власність з дотриманням вимог чинного законодавства та у спосіб, передбачений законом. Окрім того, відповідач вказує, що позивачем пред`явлено позов з пропуском строку позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
У відповіді на відзив позивач зазначає, що в процесі розгляду справи №362/5576/17 судом за клопотанням позивача у справі призначено та проведено судову земельно-технічну експертизу, за наслідками проведення якої були встановлено наступні обставини.
На підставі розробленої технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва при поділі земельної ділянки ОСОБА_4 на території Путрівської сільської ради Васильківського району Київської області площею 2,40 га, розробленої ТОВ «Землересурс» в 2010 році були утворені три земельні ділянки. Виходячи з наведеного вбачається місце розташування утворених земельних ділянок. Зокрема, земельна ділянка з кадастровим номером 3221487000:06:007:0064, площею 1.6999 розташована на відстані близько 30 м від земельної ділянки з кадастровим номером 3221487000:06:007:0065 та близько 150 м від земельної ділянки з кадастровим номером 3221487000:06:007:0066, що є неприпустимим, оскільки поділ земельної ділянки площею 2,40 га на новостворені земельні ділянки повинен бути здійснений виключно в межах зовнішніх контурів цієї ж ділянки, що були визначені технічною документацією по складанню державних актів на право приватної власності на землю громадянам - власникам земельних часток (паїв) на території Путрівської сільської ради Васильківського району Київської області в 2000 році Київським відділенням землеустрою Української Академії аграрних наук. На підставі вищенаведеного, судовий експерт дійшов висновку, що існує накладення меж земельних ділянок ОСОБА_4 з кадастровими номерами 3221487000:06:007:0065, 3221487000:06:007:0066 на земельну ділянку позивача. Площа накладення становить 0,2884 га та 0,2013 га відповідно. Також було встановлено, що технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва при поділі земельної ділянки ОСОБА_4 на території Путрівської сільської ради, Васильківського району, Київської області, що була виготовлена ТОВ «Землересурс» в 2010 році та на підставі якої були видані державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯМ №421476, ЯМ №421477, ЯМ №42147 від 23 січня 2012 року не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документами з питань землеустрою та землекористування. Виходячи з наведених обставин та доказів, на думку позивача, вбачається, що ОСОБА_4 набуто у власність земельні ділянки з кадастровими номерами 3221487000:06:007:0065, 3221487000:06:007:0066 з порушенням вимог діючого законодавства, що призвело до порушення прав позивача на належну йому земельну ділянку.
Рух справи в суді
Ухвалою від 09 травня 2023 року (суддя Ковбель М.М.) суд відкрив провадження у справі.
Ухвалою від 23 квітня 2024 року (суддя Ковбель М.М.) суд закрив підготовче провадження, призначив справу до розгляду по суті.
Ухвалою від 24 жовтня 2024 року (суддя Ковбель М.М.) суд зупинив провадження по справі до залучення до участі у справі правонаступника відповідача - ОСОБА_5 .
Ухвалою від 19 травня 2025 року (суддя Попович О.В.) суд прийняв справу до свого провадження.
Ухвалою від 02 червня 2025 року суд поновив провадження у справі, призначив підготовче судове засідання у справі.
Ухвалою від 14 серпня 2025 року суд задовольнив клопотання про витребування доказів, витребував у Другої фастівської державної нотаріальної контори копію спадкової справи № 392/2024 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .
Ухвалою від 15 серпня 2025 року суд залишив без руху позовну заяву.
Ухвалою від 16 вересня 2025року суд задовольнити клопотання про витребування доказів, витребував у Другої фастівської державної нотаріальної контори копію спадкової справи № 392/2024 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .
Ухвалою від 21 жовтня 2025 року суд повторно витребував у Другої фастівської державної нотаріальної контори копію спадкової справи № 392/2024 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .
Ухвалою від 25 листопада 2025 року суд замінив відповідача ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на його правонаступників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у порядку процесуального правонаступництва. Цією ж ухвалою суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до розгляду по суті.
За результатом судового розгляду суд 13 січня 2026 року перейшов на стадію ухвалення судового рішення.
Вступна та резолютивна частини судового рішення оголошені 22 січня 2026 року.
Встановлені судом фактичні обставини справи
Позивач є власником земельної ділянки площею 0,77 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії ІV-КВ № 097607-3772, виданого 29 січня 2002 року Путрівською сільською радою Васильківського району Київської області, що зареєстрований за № 20 в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю.
У зв?язку з тим, що виданий державний акт не містив кадастрового номера позивач звернувся до ліцензованої проектної організації з заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості. 
На стадії внесення відомостей до Державного земельного кадастру рішенням № PB-3200672742017 від 14 вересня 2017 державний кадастровий реєстратор відмовив позивачу в проведенні відповідних дій у зв?язку з існуванням перетину земельної ділянки, що перебуває у власності позивача із земельними ділянками кадастрові номери 3221487000:06:007:0066 (площа співпадає на 45,3734%), 3221487000:06:007:0065 (площа співпадає на 45,3787%).
Листом № Ч-317/0-0.24-947/137-17 від 17 жовтня 2017 року Відділ у Васильківському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області повідомив, що земельна ділянка позивача має перетин зовнішніх меж із земельними ділянками з кадастровими номерами 3221487000:06:007:0065 та 3221487000:06:007:0066. Право власності на дані земельні ділянки посвідчуються Державними актами на право приватної власності на землю серія ЯМ №421477 та ЯМ №421478 від 23 січня 2012 року. Державним реєстратором Відділу сформовано повідомлення про виявлення органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, у документації із землеустрою помилки допущені у його відомостях № 1505385512/1 та №1505385404/1. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок з кадастровими номерами 3221487000:06:007:0065 та 3221487000:06:007:0066 із заявою про внесення виправлених відомостей про межі земельних ділянок до Державного земельного кадастру не подавалась.
Судом встановлено, що вказані земельні ділянки утворені в результаті поділу земельної ділянки площею 2,40 га, що належала ОСОБА_4 , на три частини.
Так, у травні 1997 року ОСОБА_4 , як члену колективного сільськогосподарського підприємства «Калинівське», виданий сертифікат на право на земельну ділянку частку (пай), що перебувала у колективній власності.
На підставі Рішення 13 сесії 23 скликання Путрівської сільської ради народних депутатів від 23 травня 2000 року ОСОБА_4 передана у приватну власність земельна ділянка розміром 2,40 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Згідно вищевказаного рішення сільської ради ОСОБА_4 12 січня 2001 року виданий Державний акт на право приватної власності на землю П-КВ № 076500-197, розміром 2,40 га, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1.
Відповідно до рішення № 540 від 29 грудня 2009 року Путрівська сільська рада Васильківського району Київської області вирішила: при проведенні інвентаризації земельних ділянок на території сільради на яких встановлено той факт що земельні ділянки, розміщені в базі даних Васильківського району не у відповідності з розташуванням на місцевості та іншою конфігурацією; погодити зміну конфігурації земельної ділянки без зміни площі та внести зміни до державної бази Земельного кадастру ОСОБА_4 . 
31 березня 2010 року ОСОБА_4 подала заяву про розподіл земельної ділянки площею 2,40 га на три частини розмірами 1,70 га, 0,35 га та 0,35 га.
Згідно з Державними актами на право власності на земельні ділянки серії ЯМ № 421476, серії ЯМ № 421477, серії ЯМ № 421478, що видані 23 січня 2012 року, на підставі рішення Путрівської сільської Ради народних депутатів 13 сесії 23 скликання від 23 травня 2000 року, заяви власника №336 від 31 березня 2010 року, зареєстрованими у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № № 322140001005568, 322140001005567, 322140001005570, ОСОБА_4 стала власником земельних ділянок площами: 1,6999 га, 0,3500 га та 0,3500 га, розташованих за адресою: Київська область, Васильківський район, Путрівська сільська рада, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровими номерами: 3221487000:06:007:0064, 3221487000:06:007:0065, 3221487000:06:007:0066. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, що підтверджується матеріалами заведеної спадкової справи №97/2017.
Спадкоємцями померлої є діти ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а також чоловік -  ОСОБА_5 . 
Обставини щодо перетину земельних ділянок ОСОБА_4 та позивача вже були предметом судового розгляду по справі № 362/5576/17.
Так, у жовтні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , у якому просив визнати недійсними державні акти серії ЯМ № 421477 та ЯМ №421478 від 23 січня 2012 року, зареєстровані в реєстрі за номерами 322140001005567, 322140001005568, видані на ім?я ОСОБА_4 та скасувати їх державну реєстрацію.
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2022 року позов задоволено: 
визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯМ №421477, виданий 23 січня 2012 року на ім?я ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,3500 га, кадастровий номер 3221487000:06:007:0065, що розташована Київська область, Васильківський район, Путрівська сільська рада, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;
визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯМ №421478, виданий 23 січня 2012 року на ім?я ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,3500 га, кадастровий номер 3221487000:06:007:0066, що розташована Київська область, Васильківський район, Путрівська сільська рада, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;
скасовано запис про державну реєстрацію Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯМ № 421477, виданий 23 січня 2012 року на ім?я ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,3500 га, кадастровий номер 3221487000:06:007:0065, що розташована Київська область, Васильківський район, Путрівська сільська рада, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в реєстрі за №322140001005568;
скасовано запис про державну реєстрацію Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯМ № 421478, виданий 23 січня 2012 року на ім?я ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,3500 га, кадастровий номер 3221487000:06:007:0066, що розташована Київська область, Васильківський район, Путрівська сільська рада, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в реєстрі за №322140001005567.
Разом із тим, постановою Київського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2022 року скасовано, провадження у справі закрито з підстав того, що на момент пред`явлення позовної заяви відповідач ОСОБА_4 померла, а отже провадження в справі не могло бути відкрито, а відкрите провадження підлягало закриттю.
Звертаючись повторно із даним позовом до спадкоємців ОСОБА_4 позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається, зокрема, на висновки судової земельно-технічної експертизи, матеріали якої містяться в справі № 362/5576/17.
Так, відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Баранова Ю.Л. за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою від 16 липня 2020 року № 20594/19-41 на дату проведення дослідження існує накладення меж земельних ділянок ОСОБА_4 з кадастровими номерами 3221487000:06:007:0065, 3221487000:06:007:0066 (межі яких визначені згідно координат, наявних в поземельних книгах) на земельну ділянку позивача (згідно проведених топографо-геодезичних робіт). Площа накладення становить 0,2884 на та 0,2013 га відповідно. Також існує накладення меж земельних ділянок ОСОБА_4 з кадастровими номерами 3221487000:06:007:0065, 3221487000:06:007:0066 (межі яких визначені згідно координат, наявних в поземельних книгах) на земельну ділянку позивача (згідно каталогу координат поворотних точок меж, розміщений на кадастровому плані земельної ділянки, виготовленого ФОП ОСОБА_6 у 2019 році). Площа накладення становить 0,3500 га та 0,3500 га відповідно. Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки при поділі земельної ділянки ОСОБА_4 , що була виготовлена ТОВ «Землересурс» у 2010 році на підставі якої були видані державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯМ №421476, ЯМ №421477, ЯМ №421478 від 23 січня 2012 року, не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування.
Отже, спірні правовідносини стосуються захисту прав позивача на землю, які, на думку останнього, підлягають судовому захисту шляхом скасування державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯМ № 421477, ЯМ № 421478, скасування їх державної реєстрації та державної реєстрації земельних ділянок відповідачів.
Джерела права та мотиви, з яких виходить суд
Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 цієї Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).
Так, метою даного позову є захист позивачем порушених прав володіння земельною ділянкою, щодо якої позивач отримав правовстановлюючі документи та на яку накладаються земельні ділянки відповідачів.
Натомість, суд констатує, що задоволення позовних вимог позивача із якими він звернувся не призводить до захисту або відновлення порушеного речового права позивача, зокрема, повернення у володіння або користування спірної земельної ділянки.
Так, у статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).
Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність.
Диспозитивність один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20).
Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Фактично має місце спір щодо меж земельних ділянок, зокрема в частині площі їх накладення, а саме як зазначає позивач, суміжні ділянки відповідачів накладаються на ділянку позивача.
Водночас, позивачем не доведено, що задоволення саме таких його позовних вимог як визнання недійсними державних актів, скасування їх державної реєстрації та скасування державної реєстрації земельних ділянок призведе до відновлення його порушених прав щодо належної йому земельної ділянки.
Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що сама по собі державна реєстрація не є окремою підставою набуття особою права власності, а є офіційним засвідченням державою набуття особою права власності (пункт 123 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20)).
Державна реєстрація права власності не породжує права власності, в силу державної реєстрації це право не виникає, вона визначає лише момент, з якого право власності виникає, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права. Факт набуття права власності має передувати державній реєстрації, оскільки юридичний зміст державної реєстрації полягає у визнанні і підтвердженні державою цього факту (пункти 121-123 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22).
Враховуючи, що право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, обраний позивачем спосіб захисту, з урахуванням обставин, які стали підставою для його звернення до суду із цим позовом, може негативно вплинути на права власності відповідачів та застосовані заходи, про які просив позивач, не будуть співмірними до принципу непорушності права власності.
Разом із тим, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном тощо.
Таким чином, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним у світлі виниклих між сторонами правовідносин.
Усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду, коли позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, а отже, належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідними для ефективного відновлення порушеного права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц ).
У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункт 38), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 74), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 148).
Враховуючи правові висновки Верховного Суду у зазначеній категорії справ, а також обставини справи, належним способом захисту прав позивача може бути звернення до суду з вимогами про витребування майна із чужого незаконного володіння, за умови доведеності, що позивач був позбавлений права володіння (користування) земельною ділянкою, або усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, у разі доведеності, що позивачу чиняться перешкоди у реалізації цих прав.
З цих підстав суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на обрання позивачем неефективного способу захисту прав.
Керуючись статтями 263-265 ЦПК України, суд
ухвалив:
позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Дата складення повного судового рішення: 03 лютого 2026 року.

Суддя         О.В. Попович