Справа № 148/1351/25
Провадження № 2/930/908/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.12.2025 року      Немирівський районний суд 
Вінницької області
у складі: головуючого судді - Науменка С.М.
за участю: секретаря судового засідання – Андрущак Л.П.
учасників справи: представника позивача – Філіпчука С.В., представника відповідача – ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Немирів, цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 про стягнення помилково сплачених грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до Немирівського районного суду Вінницької області з вищевказаним позовом, відповідно до якого просив стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 356165, 94 грн.
Мотивуючи позов тим, що 26 лютого 2024 року в районі населеного пункту Северне, Покровського району Донецької області зник безвісно військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 , солдат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
07.04.2024 на адресу позивача надійшла заява від 11.03.2024 з пакетом документів від ОСОБА_2 про виплату йому грошового забезпечення відповідно до вимог постанови КМУ N?884 від 30.11.2016, як сину безвісно зниклого ОСОБА_3 .
Відповідачем до заяви було додано рішення Немирівського районного суду Вінницької області про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на період навчання до 23 років в сумі 2000 гривень на місяць.
В пакет документів була додана довідка N?3 14 від 27.09.2022 про те, що термін навчання становить з 01.09.2020 по 30.06.2024.
Також позивачу були надіслані заяви з відповідними документами на отримання грошового забезпечення від ОСОБА_4 - дружини безвісно зниклого ОСОБА_3 , ОСОБА_5 - матері (законного представника) неповнолітньої дитини.
Враховуючи той факт, що військова частина НОМЕР_2 навесні 2024 року знаходилась в зоні бойових дій і виконувала бойові завдання, а також те, що посада помічника командира частини з правової роботи була вакантна, начальник фінансово-економічної служби помилково вирішив, що якщо особи звернулись до ІНФОРМАЦІЯ_2 із відповідними заявами, в них прийняли ці заяви і направили до військової частини, то це означає, що вони мають право на відповідні виплати.
Тому, починаючи з лютого 2024 року, виплати проводились на трьох осіб, а саме дружині, повнолітньому сину (відповідачу) і законному представнику неповнолітньої дитини. Також слід врахувати, що Відповідачу окремо від частини грошового забезпечення проводилась ще й виплата аліментів в сумі 2000 гривень, згідно рішення суду до 30.06.2024.
03.12.2024 року позивачем була отримана заява від ОСОБА_4 дружини безвісно зниклого солдата ОСОБА_3 про те, що розмір грошового забезпечення, яке вона щомісячно отримує, не відповідає розміру, який вона має отримувати відповідно до постанови КМУ N?884 від 30.11.2016. 
Позивачем був зроблений перерахунок виплат заявниці і з листопада 2024 року припинена виплата відповідачу. Станом на 01.11.2024 сума помилково сплачених грошових коштів становить 356 165 грн. 94 коп.
Отже, за період з лютого 2024 року по жовтень 2024 року включно відповідачу помилково було сплачено 60 665 грн 97 коп від грошового забезпечення і 295 449 грн 97 коп від додаткової винагороди, що в сумі становить 356 165 грн 94 коп.
У зв`язку з вказаним, позивач вважає, що вказані кошти мають бути стягнені з відповідача в порядку ст. 1212 ЦК України, як безпідставно набуті.
22.07.2025 до суду надійшов відзив, відповідно до якого представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі через його безпідставність та недоведеність, адже виплата грошового забезпечення відповідачу відбулася на підставі чинного адміністративного акту – наказу командира військової частини НОМЕР_2 , а отже у даному випадку існувала правова підстава для набуття відповідачем права на грошове забезпечення.
Ухвалою суду від 04.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.
Ухвалою від 29.07.2025 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з наведених в ньому підстав.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з наведених у відзиві підстав.
Суд заслухавши учасників, вивчивши матеріали справи приходить до наступних висновків.
Матеріали справи свідчать, що 26.02.2024 зник безвісти військовослужбовець в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_3 .
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до копії рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 10.08.2021 у справі № 930/1278/21, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом, тобто з 14.06.2021 року, на період навчання ОСОБА_2 та не більше ніж до досягнення ним 23-х років.
11.03.2024 ОСОБА_2 звернувся до командира в/ч НОМЕР_2 з заявою про виплату йому належного його батьку грошового забезпечення, в зв`язку з тим, що він рахується безвісти зниклим, на його особовий рахунок, відкритий в АТ «ПриватБанк» та надав до заяви пакет документів.
01.03.2024 до командира в/ч НОМЕР_2 з аналогічною заявою звернулася дружина ОСОБА_3 . ОСОБА_4 .
Згідно наказів командира військової частини НОМЕР_2 , наказано виплатити додаткову винагороду членам сім`ї військовослужбовців, які захоплені в полон або заручниками, а також, які вважаються зниклими безвісти.
Відповідно до витягів з платіжних відомостей на виплату грошового забезпечення (ТрО), ОСОБА_2 , здійснювалась виплати. 
Командиром ВЧ НОМЕР_2 відповідачу було направлено листа № 1610/5/1054 від 02.04.2025 з зазначенням необхідності повернення помилково виплачених йому коштів, що відповідачем зроблено не було.
Відповідно до вимог ст. ст. 1212, 1215 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.
Згідно вимог ч. 1 ст. 4, ч.ч. 1-3 ст. 12, ст.ст. 79, 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Перераховані ОСОБА_2 кошти - це грошове забезпечення військовослужбовця ОСОБА_3 , тобто ця виплата підпадає під вимоги ст. 1215 ЦК України.
Відповідно до вимог ст. 1215 ЦК України безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка провела виплату і недобросовісності з боку набувача.
Позивач не зазначає про рахункову помилку або про недобросовісність з боку відповідача, а тільки вказує на відсутність юриста у військовій частині.
Суд враховує, що виплата грошового забезпечення відповідачу відбулася на підставі чинних адміністративних актів – наказів командира військової частини НОМЕР_2 , а отже у даному випадку існувала правова підстава для набуття відповідачем права на грошове забезпечення, та відсутні жодні докази, які б свідчили про недобросовісності з боку набувача, а саме відповідача, адже рішення про виплату було прийнято саме командиром військової частини на підставі наданих відповідачем достовірних документів. 
У даному випадку відповідач отримав від позивача спірні грошові кошти у вигляді грошового забезпечення його батька, їх виплата проведена позивачем добровільно, без рахункової помилки та без недобросовісності з боку відповідачки, а отже підстав для стягнення цієї суми з відповідача не вбачається.
Отже у задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд – 

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 про стягнення помилково сплачених грошових коштів – відмовити. 
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку передбаченому ст.ст.351-356 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Дата складення повного судового рішення – 31.12.2025.

Суддя: С.М. Науменко