УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/7002/25 Головуючий у 1-й інст. Шимон Л. С. 
Номер провадження №33/4805/42/26
Категорія ч.5 ст.122 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника – адвоката Грабчука О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Чорноуса Анатолія Андрійовича, в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Корольовського районного суду міста Житомира від 08 вересня 2025 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Постановою Корольовського районного суду міста Житомира від 08 вересня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, застосовано до нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Згідно з постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 18 червня 2025 року о 14-20 год в м. Житомирі, вул. Фещенка – Чопівського, 6, керуючи транспортним засобом Chevrolet Nubira д.н.з. НОМЕР_1 , при повороті праворуч з вулиці Фещенка – Чопівського на вул. Старий Бульвар не надав перевагу в русі велосипеду (електровелосипед 29 Form) під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку прямо, чим створив аварійну обстановку, що змусило ОСОБА_2 різко змінити швидкість та змінити напрямок руху, щоб уникнути ДТП. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 122 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду адвокат Чорноус А.А. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на незаконність та необґрунтованість постанови, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що рішення внесене до ЄДРСР та направлено учасникам з порушенням встановлених законом строків. Суд першої інстанції порушив право ОСОБА_1 на захист розглянувши справу у його відсутності та безпідставно відхиливши заяву адвоката про відкладення розгляду справи. Накладене стягнення вважає необґрунтованим. На думку захисника, у діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ч. 5 ст. 122 КУпАП, а вина - недоведена.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та захисник – адвокат Грабчук О.В. апеляційну скаргу підтримали частково та просили її задовольнити, змінивши накладене стягнення, визначивши його в межах санкції статті. 
Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доходжу висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Даних вимог закону суддею було дотримано не у повному обсязі.
У відповідності до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта тощо.
Адміністративним порушенням відповідно до ч. 5 ст. 122 КУпАП визнається порушення, передбачені частинами першою-четвертою цієї статті, що спричинили створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян.
Відповідно до п. 10.1 ПДР України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Статтею 9 КУпАП регламентовано, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 122 КУпАП, суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№365695 за ч. 5 ст. 122 КУпАП від 18 червня 2025 року.
Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений з дотриманням вимог ст.ст. 254-256 КУпАП та містить всі необхідні для розгляду справи відомості, істотних недоліків при його складанні, які б тягли за собою визнання цього протоколу недопустимим доказом, не вбачається. Достовірність відомостей, зазначених у протоколі, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості у повному обсязі узгоджуються із долученими відеозаписами. 
Апеляційний суд погоджується з встановленими судом першої інстанції обставинами адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП.
Зазначені у протоколі обставини підтверджуються дослідженими суддею суду першої інстанції доказами.
Також судом першої інстанції наданий аналіз відеозапису, на якому зафіксовано факт порушення ОСОБА_1 п. 10.1 ПДР України. Так, з відеозапису вбачається, що працівник поліції ОСОБА_2 на електровелосипеді рухався по головній дорозі вул. Фещенка-Чопівського прямо. ОСОБА_1 на автомобілі Chevrolet повертав з вул. Старий бульвар ліворуч та проїхавши нерегульований пішохідний перехід під час здійснення маневру повороту праворуч не надав перевагу у русі велосипедисту. Учасникам вдалось запобігти ДТП шляхом екстреного гальмування.
У розмові із працівниками поліції ОСОБА_1 вину свою заперечував, вказав, що помітив як велосипедист зупинився перед пішохідним переходом щоб пропустити пішохода, оцінив обстановку, сподівався, що встигне закінчити маневр до початку руху велосипедиста, а під час повороту не помітив останнього у зв`язку з тим, що він перебував у сліпій зоні.
Додані до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписи відповідають вимогам ст. 251 КУпАП та п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України 18.12.2018 р. №1026, 
Уповноваженою особою поліції цей відеозапис долучено, як доказ здійснення маневру водієм ОСОБА_1 , у результаті якого створено перешкоду велосипедисту.
Разом з тим посилання захисника на недоведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП, є безпідставними.
Будь-яких інших доказів чи посилань на докази, які б спростували вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення апеляційна скарга не містить, як і не містить оспорювання обставин, викладених у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №365695 від 18 червня 2025 року.
Вказані відеозаписи підтверджують обставини скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП. 
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, які не викликають у суду сумнівів, оскільки вони є логічними, послідовними та узгоджуються з матеріалами справи.
Розглянувши справу у відсутності ОСОБА_1 та його захисника, суд першої інстанції посилався на неодноразове відкладення судових засідань (20 серпня 2025 року, 02 вересня 2025 року) у зв`язку з неявкою останніх, а клопотання адвоката Чорноуса А.А. про відкладення розгляду справи правомірно не взяв до уваги, обґрунтувавши відсутністю доказів поважності причин відкладення. 
Як правильно зазначив суд у оскаржуваній постанові ОСОБА_1 письмовою заявкою від 18 червня 2025 року надав згоду на отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою sms – повідомлення на мобільний номер НОМЕР_2 , на який і здійснювався виклик судом. Довідками про доставку повідомлення у додаток «Viber» на номер телефону, вказаний у протоколі особою, яка притягається до відповідальності, підтверджено отримання вказаною особою повідомлення про час та місце розгляду справи на 02 вересня 2025 року (а.с. 18) та 08 вересня 2025 року (а.с. 29). Аргументи скаржника щодо незаконності дій суду першої інстанції у частині розгляду справи у відсутності скаржника та його захисника є необґрунтованими та не узгоджуються із матеріалами справи, а проведення судового засідання із винесенням постанови 08 вересня 2025 року у відсутності ОСОБА_1 та його захисника Чорноуса А.А. узгоджується із практикою Європейський суд з прав людини та відповідає нормам ст. 268 КУпАП. Тому доводи скаржника щодо порушення судом його права на захист апеляційний суд вважає необґрунтованими.
Разом з тим, висновок суду першої інстанції щодо накладення на ОСОБА_1 стягнення у вигляді позбавлення права керування на строк 6 місяців апеляційний суд вважає передчасним з огляду на таке.
Згідно із ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Одним із видів покарань у розумінні ЄСПЛ є штрафи. Суворість цього примусового заходу оцінюється через його розмір, проте у визначенні правової природи такого заходу для ЄСПЛ важливішою є мета, з якою призначається штраф, ніж його розмір.
Санкція ч. 5 ст. 122 КУпАП передбачає стягнення у виді накладення штрафу в розмірі вісімдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
За змістом ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують ступінь відповідальності.
Дослідивши матеріали справи, з урахуванням відсутності у справі потерпілих, будь-якої завданої шкоди або матеріальних збитків, суд апеляційної інстанції вважає, що накладене на ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керувати транспортним засобом строком на 6 місяців занадто суворе. 
Апеляційний суд доходить висновку, що постанову районного суду необхідно змінити та застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 85 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідатиме ст. 7 та ст. 23 КУпАП.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу адвоката Чорноуса Анатолія Андрійовича, в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Постанову Корольовського районного суду міста Житомира від 08 вересня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП - змінити в частині накладення адміністративного стягнення.
Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ч. 5 ст. 122 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 85 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1445 (одна тисяча чотириста сорок п`ять) грн.
В решті постанову суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й. Григорусь