ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" січня 2026 р. Справа№ 920/1297/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Барсук М.А.
суддів: Руденко М.А. 
Пономаренка Є.Ю. 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Бізнес Консалтінг"
на рішення Господарського суду Сумської області від 14.10.2025 (повне рішення 16.10.2025)
у справі №920/1297/25 (суддя Резніченко О.Ю.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Бізнес Консалтінг"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергосервіс"
про стягнення 55 599,00 грн, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Бізнес Консалтінг" звернулося до Господарського суду Сумської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергосервіс" стягнення 55 599,00 грн.
Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань зі сплати оренди, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Сумської області від 14.10.2025 у справі №920/1297/25 у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.
Рішення обґрунтоване тим, що відсутність належним чином засвідченої копії або оригіналу договору оренди позбавляють суд оцінити наявність самого факту укладання договору оренди та суттєвих умов договору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Бізнес Консалтінг" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 14.10.2025 у справі №920/1297/25 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
- примірник договору оренди від 10.08.2017 року у позивача не зберігся, однак факт укладення Договору оренди та наявності між сторонами орендних відносин підтверджується підписаними актами наданих послуг;
- Сторони досягли згоди щодо істотних умов договору оренди, відповідач користувався орендованим майном та частково сплачував орендні платежі, що підтверджується Актами наданих послуг та платіжними дорученнями;
- з актів однозначно можна встановити, що позивачем надавалася послуга для відповідача з оренди нерухомого майна за адресою: Сумська обл., м. Охтирка, вул. Паркова, буд. 1, за яку відповідач щомісячно мав сплачувати 1573,00 грн.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №920/1297/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Барсук М.А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.
Ухвалою суду від 04.11.2025 залишено без руху апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Бізнес Консалтінг" на рішення Господарського суду Сумської області від 14.10.2025 у справі №920/1297/25 та надано строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків шляхом подання доказів сплати судового збору в сумі 3633, 60 грн.
Ухвалою суду від 24.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Бізнес Консалтінг" на рішення Господарського суду Сумської області від 14.10.2025 у справі №920/1297/25 та роз`яснено сторонам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.
Частина 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи не заявлено.

Позиції учасників справи

25.11.2025 через Електронний суд від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

У позовній заяві позивач стверджує, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Бізнес Консалтінг» (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Енергосервіс» (орендар) 10.08.2017 було укладено договір оренди нежитлових приміщень, згідно умов якого відповідач прийняв у тимчасове платне користування нежитлове приміщення магазин, загальною площею 314,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Сумська обл., м. Охтирка, вул. Паркова, буд. 1
При цьому, позивач вказує, що примірник договору у нього відсутній (був втрачений).
Також позивач зазначає, що заборгованість з оренди виникла у відповідача з січня 2020 по грудень 2022.
На підтвердження факту укладання та існування правовідносин за договором оренди позивач надає акти наданих послуг за період січень 2018 - березень 2021 на загальну суму 58 201,00 грн.
Також позивачем надані платіжні інструкції кредитового переказу коштів за період травень 2021 - грудень 2021, які підтверджують перерахування відповідачем на рахунок позивача коштів на загальну суму 43 500,00 грн.
Позивач вказує, що 01.11.2018 року між сторонами підписано акт звірки взаєморозрахунків, яким підтверджено наявність заборгованості відповідача перед позивачем на загальну суму 158 138,32 грн. з яких 20 499,00 грн. заборгованість по договору оренди від 10.08.2017 року за період з жовтня 2017 по жовтень 2018 року (13 місяців) та 137 689,32 грн. заборгованість за іншим договором оренди.
10 січня 2025 року позивачем було направлено відповідачу вимогу про сплату заборгованості та з проханням підписати акт звірки взаєморозрахунків по договору оренди будівель та споруд від 10.08.2017. Зазначена вимога була отримана Відповідачем 14 січня 2025 року.
Спір у даній справи виник через те, що за твердженням позивача у відповідача наявна заборгованість зі сплати орендних платежів у сумі 55 599,00 грн за договором оренди будівель та споруд від 10.08.2017.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
У відповідності до ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.
Так, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вказав, що відсутність належним чином засвідченої копії або оригіналу договору оренди позбавляє суд оцінити наявність самого факту укладання договору оренди та суттєвих умов договору.
Водночас, колегія суддів не погоджується із таким висновком суду з наступних підстав.
У ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
В ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до статті 793 ЦК України (у редакції, яка діяла на час укладення оспорюваного правочину) договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.
Згідно з частиною першою статті 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. Із цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.
Загальною істотною умовою цього договору є предмет договору. Також істотними умовами договору оренди є плата, яка стягується з наймача за користування майном (орендна плата) та строк дії договору.
Разом з тим, укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зроблено правовий висновок, що якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.
За змістом законодавчого регулювання, наведеного як у загальних положеннях про правочини, так і в спеціальних приписах глави 58 ЦК України, якщо договір оренди (найму) виконувався обома його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав.
У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним.
Вказане відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, наведеному у постанові від 26.10.2022 у справі № 227/3760/19-ц.
Так, на підтвердження факту користування орендованим нерухомим майном загальною площею 314,7 кв.м. за адресою: Сумська обл., м. Охтирка, вул. Паркова, буд. 1 відповідачем були надані акти приймання-передачі послуг за період січень 2018 - березень 2021.
Твердження суду першої інстанції, що акти наданих послуг не можуть вважатись доказом укладення договору оренди, оскільки у них відсутнє посилання на номер, дату укладення договору, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки у відповідних актах наведено відомості майно, яке орендується, а саме нежитлове приміщення (магазин) загальною площею 314,7 кв.м. за адресою Сумська обл., м. Охтирка, вул. Паркова, буд. 1 та вказано вартість за користування таким майном - 1 573,00 грн.
Колегія суддів також враховує, що відповідні акти були підписані зі сторони відповідача без зауважень та заперечень, що підтверджується підписом відповідної особи відповідача, який скріплений печаткою Товариства.
Суд апеляційної інстанції враховує, що відповідні акти приймання-передачі послуг дають можливість ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарських операцій та саму господарську операцію з оренди майна, а тому є такими, що відповідають визначенню первинних документів згідно приписів ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Як вже було зазначено вище, підпис особи, який міститься на актах від імені відповідача скріплений печаткою Товариства.
Відповідно до пунктів 1, 5, 9, 10 розділу 3 Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 червня 2015 року N 1000/5 право на застосування гербових печаток (для установ, які мають право використовувати державну символіку) або печаток установи із зазначенням найменування установи та ідентифікаційного коду (далі - печатка установи) закріплюється у положенні (статуті) установи і зумовлюється її правовим статусом.
На документах, що засвідчують права громадян і юридичних осіб, на яких фіксується факт витрати коштів і проведення операцій з матеріальними цінностями, підпис посадової (відповідальної) особи скріплюється печаткою установи (за наявності).
Розпорядчим документом керівника установи визначаються порядок використання, місце зберігання печатки установи і посадові особи, відповідальні за її зберігання, а також перелік посадових осіб, підписи яких скріплюються печаткою установи.
Облік усіх печаток та штампів, що застосовуються в установі, ведеться у журналі за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Видача печаток, штампів посадовим особам здійснюється під підпис у відповідному журналі. Печатки зберігаються у шафах (сейфах), що надійно замикаються і опечатуються.
Встановивши наявність відбитку печатки відповідача на спірних документах та, враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, суди мають дослідити питання встановлення обставин, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа (вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.12.2018 у справі № 915/878/16).
Особи, які мають право зберігати та використовувати печатки підприємства, призначаються наказом керівника організації та несуть персональну відповідальність за неналежне зберігання та використання печатки.
Всі надані позивачем акти наданих послуг містять відтиск печатки відповідача, що є засвідченням легітимності підпису перед третіми особами.
Матеріали справи не містять документів, які б свідчили про втрату зазначених штампів, їх підробку чи інше незаконне використання третіми особами всупереч волі відповідача.
Таким чином, відтиск печатки підприємства, наявний, зокрема, на первинних документах, є свідченням участі такого підприємства, як юридичної особи, у здійсненні певної господарської операції.
Також, в матеріалах справи наявні платіжні інструкції, відповідно яких відповідачем було перераховано на рахунок позивача за період травень 2021 - грудень 2021 кошти на загальну суму 43 500,00 грн з призначенням платежу «оренда нежитлового приміщення згідно рах.»
Тобто, вказані вище оплати додаткового підтверджують наявність між сторонами договірних відносин з оренди та факт користування відповідачем нерухомим майном.
Доводи відповідача, що вказані сплати можуть стосуватись інших зобов`язань колегія суддів відхиляє, оскільки останнім не доведено, що такі кошти були перераховані за оренду іншого нежитлового приміщення, ніж того, стосовно якого наявний спір у даній справі.
Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Обставина, про яку стверджує сторона, підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 08.11.2023 у справі № 16/137б/83б/22б (910/12422/20)).
Аналогічний стандарт доказування застосувала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює потребу співставлення судом доказів. Отже, з введенням у дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
А тому, враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла до висновку, що надані позивачем докази є більш вірогідними на підтвердження факту наявності між сторонами договірних відносин з оренди нерухомого майна загальною площею 314,7 кв.м. за адресою: Сумська обл., м. Охтирка, вул. Паркова, буд. 1, ніж заперечення відповідача про відсутність орендних відносин між сторонами, які не підтверджені належними та допустимими доказами.
У позові позивач зазначає, що заборгованість з оренди виникла у відповідача з січня 2020 по грудень 2022.
Водночас, позивачем на підтвердження факту орендних правовідносин були надані лише акти наданих послуг за період з січня 2018 по березень 2021 на загальну суму 58 201,00 грн.
Посилання позивача на акт звірки взаємних розрахунків від 01.11.2018, як на підтвердження факту наявності заборгованості, колегія суддів відхиляє, оскільки з даного акту неможливо встановити природу заборгованості, яка виникла у відповідача перед позивачем, так як останній не містить детальної інформації про суми, які зазначені у відповідному акті.
При цьому, колегія суддів також враховує висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, згідно яких акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. 
Тобто, сам по собі акт звірки розрахунків, за відсутності інших документів на підтвердження наявності правовідносин між учасниками справи, не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.
А тому, з огляду на наявність доказів сплати відповідачем коштів у розмірі 43 500,00 грн в рахунок погашення заборгованості з оренди майна, колегія суддів дійшла до висновку, що позивачем належними доказами підтверджено наявність заборгованості з оренди нерухомого майна загальною площею 314,7 кв.м. за адресою: Сумська обл., м. Охтирка, вул. Паркова, буд. 1 у сумі 14 701,00 грн.
Статтею 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. 
Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. 
Колегія суддів враховує, що 10 січня 2025 року позивачем було направлено відповідачу вимогу про сплату заборгованості, яка відповідачем задоволена не була.
За змістом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
А тому, з підстав, викладених вище, з огляду на відсутність доказів сплати орендних платежів за період з січня 2018 по березень 2021 років на суму 14 701,00 грн, колегія суддів дійшла до висновку про часткове задоволення позову шляхом стягнення з відповідача зазначеної вище суми заборгованості.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
За таких обставин, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Бізнес Консалтінг" підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Сумської області від 14.10.2025 у справі № 920/1297/25 -скасуванню з прийняттям нового про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 14 ст. 129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно із ст. 129 ГПК України судовий збір за подання позову та апеляційної скарги покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Бізнес Консалтінг" на рішення Господарського суду Сумської області від 14.10.2025 у справі №920/1297/25 задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду Сумської області від 14.10.2025 у справі №920/1297/25 скасувати, ухваливши нове, яким позовні вимоги задовольнити частково.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Енергосервіс» (вул. Армійська, буд. 1, м. Охтирка, Сумська обл., 42703; код за ЄДРПОУ 39126190) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Бізнес Консалтінг» (вул. Привокзальна, буд. 4, м. Суми, 40003; код за ЄДРПОУ 39194009) 14 701,00 грн заборгованості, 640,51 грн судового збору за подачу позову та 960,76 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.
4. В решті позовних вимог відмовити.
5. Видачу наказу доручити Господарському суду Сумської області.
6. Матеріали справи №920/1297/25 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя М.А. Барсук 

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко