РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
02 лютого 2026 р.  Справа № 520/33823/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди за переплату грошового забезпечення

в с т а н о в и в :

10.12.2024 року Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди за переплату грошового забезпечення.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що з 08.09.2024 року відповідач вважається таким, що самовільно залишив військову частину. У ході службового розслідування виявлено факт переплати відповідачу грошового забезпечення премії за період з 08.09.2024 року по 30.09.2024 року у сумі 22060,42 грн. Вказану переплату відповідач добровільно не повернув, а тому позивач звернувся до суду щодо її примусового стягнення.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.02.2025 року матеріали справи №520/33823/24 вирішено передати на розгляд Вінницькому окружному адміністративному суду за підсудністю.
28.02.2025 року матеріали адміністративної справи надійшли до Вінницького окружного адміністративного суду.
Автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до статті 31 КАС України, визначено головуючого суддю у даній справі Дончика В.В.
Ухвалою суду від 05.03.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку статті 262 КАС України, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву. 
Листом від 05.03.2025 року повідомлено, що у зв`язку з відсутністю відомостей про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача - ОСОБА_1 повідомлення відповідача здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
Також, ухвала суду про відкриття провадження направлена відповідачу на адресу: АДРЕСА_1 , однак на адресу суду повернувся конверт із вкладенням, із відміткою про причини повернення "адресат відсутній за вказаною адресою".
Відповідно до частини 11 статті 126 КАС України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.
Отже, відповідач вважається такою, що належним чином повідомлена про розгляд цієї справи, однак своїм правом на подання відзиву не скористалася.
Відповідно до частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами
Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступне.
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.07.2024 року №208, солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини, на всі види забезпечення та ввизнано таким, що прибув в район ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) під час безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії:
Солдата військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 , який прибув із військової частини НОМЕР_2 , призначено гранатометником 2 Мотопіходного відділення мотопіходного взводу 1 мотопіходної роти, ВОС-103061А, Військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.09.2024 року №265, ОСОБА_1 вважався таким, що вибув з району виконання бойового завдання за призначенням на лікування до ВМЦ СР м. Дніпро.
Наказом командира Військової частиний НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.10.2024 року №295, відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, нижчепойменованих військовослужбовців (як таких що перебувають на тривалому лікуванні у зв?язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, чи у полоні, як заручники або інтерновані особи, - до їх повернення) солдата ОСОБА_1 увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 .
Згідно рапорту командира 1 мотопіхотної роти Військової частини НОМЕР_1 від 02.11.2024 року стало відомо, що 02.11.2024 року, о 14.00 годині, під час перевірки особового складу, виявлено, що солдат ОСОБА_1 , гранатометник 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти Військової частини НОМЕР_1 , був направлений на стаціонарне лікування до військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ) 07.09.2024 року.
Згідно повідомлення Військової частини НОМЕР_3 №555/33379 від 01.11.2024 року, не прибув на лікування.
Станом на 02.11.2024 року, військовослужбовець ОСОБА_1 не повернувся до підрозділу 1 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 , яка розташована в населеному пункті АДРЕСА_2 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.11.2024 року №323 ОСОБА_1 , який перебуває в розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 визнано таким, що з 08.09.2024 року перебуває у самовільному залишенні військової частини, у зв?язку із відсутністю в медичному закладі. Знято з усіх видів забезпечення з 08.09.2024 року.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.11.2024 року №325, ОСОБА_1 , який перебуває в розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 , відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 у відповідності до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (військовослужбовці які відсутні більше десяти днів, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 02.11.2024 року №603, призначено службове розслідування, щодо уточнення причин і умов, що сприяли самовільному залишенню військової частини НОМЕР_1 та відсутності без поважних причин на військовій службі, а також встановлення ступеня вини військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
В ході службового розслідування, було виявлено факт переплати грошового забезпечення, яке було виплачене солдату ОСОБА_1 , вартість майна на загальну суму 22 060,42 грн., що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 19.11.2024 року № 5/60/2078.
Оскільки відповідач добровільно не відшкодував шкоду, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до ч.4 ст.2 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (далі - Закон № 2232) порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначаються Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України “Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України” від 24 березня 2019 року № 548-XIV (далі - Статут).
Згідно зі ст.11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Відповідно до ст.16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Згідно статей 26,27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України Про оборону України дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Закон України “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі” (далі - Закон № 160) визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків, визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.
Відповідно до ст.1 Закону № 160, матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Згідно з ч.ч.1,2 ст.3 Закону № 160 підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Положеннями статті 8 Закону № 160 визначено, що посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.
У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).
Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.
За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.
Наказ доводиться до винної особи під підпис.
Згідно статті 10 Закону № 160 відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.
Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті.
Відшкодування шкоди, завданої військовозобов`язаним чи резервістом під час проходження ним зборів, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу або в іншому встановленому законом порядку в разі відмови військовозобов`язаного чи резервіста від її добровільного відшкодування.
Відшкодування шкоди, визначеної частиною другою статті 6 цього Закону, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу в разі відмови особи від її добровільного відшкодування.
Відшкодування такої шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу, командир (начальник) якої (якого) старший за службовим становищем, у разі відмови особи від її добровільного відшкодування.
У разі притягнення особи, яка завдала шкоду, до кримінальної відповідальності відшкодування шкоди здійснюється шляхом пред`явлення військовою частиною, установою, організацією, закладом цивільного позову в кримінальному провадженні в порядку, встановленому законом.
Згідно з ч.1 ст.12 Закону №160 у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Отже, умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
При цьому, відшкодування шкоди в судовому порядку здійснюється за наявності однієї із таких умов:
1)в разі звільнення особи притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби за умови відмови особи від її добровільного відшкодування;
2)якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до звільнення особи зі служби за умови відмови від її добровільного відшкодування;
3)шкода завдана військовозобов`язаним чи резервістом під час проходження ним зборів;
4)притягнення особи, яка завдала шкоду, до кримінальної відповідальності відшкодування шкоди;
5)завдання шкоди, визначеної частиною другою статті 6 цього Закону ( шкода завдана посадовими (службовими) особами, винними в незаконному звільненні зі служби чи переміщенні військовослужбовця, поліцейського, особи рядового та начальницького складу, за шкоду, завдану у зв`язку з виплатами такій особі матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час проходження служби на нижче оплачуваній посаді, несуть повну матеріальну відповідальність у судовому порядку).
В решті випадків відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи.
В ході розгляду справи встановлено, що відповідача не звільнено з військової служби.
Також судом не встановлено, що шкода завдана відповідачем під час проходження військових зборів зборів, або що останнього визнано винним в незаконному звільненні зі служби чи переміщенні іншого військовослужбовця, особи рядового та начальницького складу.
При цьому, судом не приймаються до уваги посилання позивача на підставу для стягнення шкоди положення ч.1 ст. 12 Закону №160, якою передбачено, що у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку, виходячи з наступного.
Як видно із наведеної норми, вона визначає стягнення шкоди в судовому порядку у разі:
- звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби;
- якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Тобто в обох випадках особа має бути звільнена з військової служби, однак в першому випадку особа має бути притягнута до матеріальної відповідальності, у другому ж особу не притягнули до звільнення до такої (відповідальності), однак вона в добровільному порядку відмовилась відшкодовувати.
При цьому, відповідач із військової служби не звільнений.
Окремо суд вказує й на те, що на момент звернення позивача із даним позовом, також відсутня і відмова військовослужбовця від добровільного відшкодування шкоди, що відповідно до положень ст.12 Закону України від 03.10.2019 року №160-IX дає військовій частині правові підстави стягнути з особи, звільненої з військової служби, завдану шкоду в судовому порядку.
Одночасному врахуванню підлягає те, що згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вказане свідчить про передчасність позову про стягнення з матеріальної шкоди відсутність підстав для його задоволення.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2024 р. у справі №120/5046/24 .
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Враховуючи положення статті 139 КАС України, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.
Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
позивач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) 
відповідач:  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) 

Суддя Дончик Віталій Володимирович