ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
адреса юридична: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36000, адреса для листування: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36607, тел. (0532) 61 04 21, E-mail inbox@pl.arbitr.gov.ua, https://pl.arbitr.gov.ua/sud5018/Код ЄДРПОУ 03500004
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.01.2026 Справа № 917/2025/25 

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., секретар судового засідання Сьомкіна А.В., розглянувши матеріали справи №917/2025/25 
за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика", б. Л. Українки, буд. 26, оф. 411, м. Київ, 01133
до фізичної особи - підприємця Сененка Олександра Анатолійовича, АДРЕСА_1 
про стягнення 69 900,00 грн заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
До Господарського суду Полтавської області через систему "Електронний суд" 31.10.2025 року надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" до фізичної особи - підприємця Сененка Олександра Анатолійовича про стягнення заборгованості у розмірі 69 900,00 грн за договором №513633-КС-001 про надання кредиту від 22.10.2024 року, з яких: 30 000,00 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 33 900,00 грн - сума прострочених платежів по процентам, 6 000,00 грн - сума прострочених платежів за комісією (вх. №2104/25).
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач не виконав свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом і комісії по договору №513633-КС-001 про надання кредиту від 22.10.2024 року.
Крім того, в позовній заяві позивач заявив клопотання про витребування у АТ "Універсал банк" письмові докази, які становлять банківську таємницю, а саме:
- письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуски банківської картки № НОМЕР_1 (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я Сененко Олександра Анатолійовича (РНОКПП НОМЕР_2 );
- письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № НОМЕР_1 за період з 22.10.2024 року (дата видачі кредиту) по 11.02.2025 року (дата закінчення терміну кредитування).
Обґрунтовуючи клопотання, позивач зазначив, що задля належного встановлення та підтвердження всіх фактичних обставин цієї судової справи, насамперед щодо підтвердження факту отримання відповідачкою суми кредиту за договором, очевидно, що існує об`єктивна необхідність в отриманні у обслуговуючого відповідачку банку інформації, яка містить банківську таємницю.
Ухвалою суду від 05.11.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №917/2055/25, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, встановлено строки подачі заяв по суті. Також суд влопотання позивача про витребування доказів задовольнив частково, суд витребував у Акціонерного товариства "Універсал банк" (код ЄДРПОУ 21133352, вул. Автозаводська, 54/19, м. Київ, 04082) письмові докази, які становлять банківську таємницю, а саме:
- доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуски банківської картки № НОМЕР_1 (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я Сененко Олександра Анатолійовича (РНОКПП НОМЕР_2 );
- доказу у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № НОМЕР_1 за період з 22.10.2024 року (дата видачі кредиту) по 11.02.2025 року (дата закінчення терміну кредитування) в розрізі виключно фінансових операцій між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" та Сененка Олександра Анатолійовича - у випадку належності банківської картки № НОМЕР_1 Сененку Олександру Анатолійовичу.
12.11.2025 року та 24.11.2025 року від Акціонерного товариства "Універсал банк" надійшла інформація на виконання ухвали суду від 05.11.2025 року про витребування доказів. 
Відповідач в підсистемі «Електронний суд» станом на момент прийняття позовної заяви до розгляду не був зареєстрований.
Відповідно до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 05.11.2025 року було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за адресою, що зазначена в позовній заяві. Отримання 08.11.2025 року ухвали суду відповідачем підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення (арк. справи 74). 
Відповідач відзив на позов в установленому законом порядку та встановлені судом строки не подав. 
Згідно з ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Згідно із ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Інші заяви по суті справи до суду не надійшли.
При цьому, суд приймає до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 ГПК України та ухвалою суду про відкриття провадження у даній справі не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами з урахуванням згаданого вище приписів ч. 9 ст. 165 ГПК України та ч. 2 ст. 178 ГПК України.
Відповідно до частини п`ятої статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.
Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України сторони суду не надали.
За ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. За ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України). Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).
Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.
ТОВ "Бізнес Позика" 22.10.2024 року направлено Фізичній особі - підприємцю Сененко Олександр Анатолійович, пропозицію (оферту) укласти Договір № 513633-КС-001 про надання кредиту (арк. справи 24-34). 
22.10.2024 року Фізична особа - підприємець Сененко Олександр Анатолійович, прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір № 513633-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою (арк. справи 35). 
ТОВ "Бізнес Позика" направлено Фізичній особі - підприємцю Сененко Олександр Анатолійович, через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-2970, на номер телефону НОМЕР_3 (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником було введено/відправлено (арк. справи 46).
22.10.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (Позивач, Кредитодавець) та Фізичною особою - підприємцем Сененко Олександр Анатолійович (Позичальник, Відповідач) укладено Договір № 513633-КС-001 про надання кредиту ( Договір кредиту, арк. справи 15-23), шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до п. 1 Договору кредиту ТОВ "Бізнес Позика" надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 30000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. 
Згідно з умовами п. 2.4 Договору кредиту сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 1 процентів за кожен день користування Кредитом. 
Пунктом 2 Кредитного договору визначено, що комісія за видачу кредиту - 6000 грн; строк дії Договору до 11.02.2025 року; дата видачі кредиту 22.10.2024 року; дата повернення кредиту 11.02.2025 року.
Цілі (мета) Кредиту: для придбання товарів (робіт, послуг) для здійснення підприємницької, господарської діяльності, незалежної професійної діяльності або будь-якої іншої не забороненої законом діяльності. Цей Кредит не є споживчим кредитом (п. 2.13 Договору).
ТОВ "Бізнес Позика" свої зобов`язання за Договором кредиту виконало та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 30000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_1 (котру Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується поданими доказами, зокрема, підтвердженням та довідками Акціонерного товариства "Універсал банк" про рух коштів на рахунку відповідача (арк. справи 47,69-72,76-79).
За даними позивача, відповідач не повернув кошти, надані згідно з Договором № 513633-КС-001 про надання кредиту в розмірі 69 900,00 грн, що складається з: прострочених платежів по тілу кредиту в сумі 30 000,00 грн; прострочених платежів по процентах в сумі 33 900,00 грн; прострочених платежів за комісією в сумі 6 000,00 грн.
Вказане стало підставою для звернення позивача до суду за захистом порушеного права.
Відповідач заперечень проти позову суду не надав.
При вирішенні спору по суті судом враховується наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Згідно з ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
В силу ч. ч. 1-3 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їх власноручних підписів.
Згідно з ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
30.09.2015 набрав чинності Закон України від 03.09.2015 № 675-VIII «Про електронну комерцію», який регулює правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів.
Вказаний Закон визначає, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (ст. 1 Закону).
В ч. 3 ст. 11 Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
За частинами 4, 6 наведеної норми, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Також положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Судом встановлено, що 22.10.2024 року між ТОВ "Бізнес Позика" та Фізичною особою підприємцем Сененко Олександр Анатолійович було укладено Договір № 513633 КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
Окрім того, позивачем долучено до матеріалів справи візуальну форму послідовності дій клієнта відповідача щодо укладення електронного договору (арк. справи 45).
У постанові від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19 Верховний Суд зазначив, що оскільки оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
Наведене вище підтверджує факт укладення між сторонами кредитного договору № 513633 КС-001 від 22.10.2024.
Частиною 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Частиною 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).
За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Суд встановив, що ТОВ "Бізнес Позика" свої зобов`язання за Договором кредиту виконало та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 30000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_1 (котру Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується поданими доказами, зокрема, підтвердженням та довідками Акціонерного товариства "Універсал банк" про рух коштів на рахунку відповідача (арк. справи 47,69-72,76-79).
Фізична особа - підприємець Сененко Олександр Анатолійович не виконав взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором, внаслідок чого за відповідачем станом на 22.10.2025 року утворилась заборгованість за Договором № 513633-КС-001 про надання кредиту в розмірі 69 900,00 грн, що складається з прострочених платежів по тілу кредиту в сумі 30 000,00 грн; прострочених платежів по процентах в сумі 33 900,00 грн; прострочених платежів за комісією в сумі 6 000,00 грн.
Вказана сума заборгованість за кредитом не спростована відповідачем під час розгляду справи.
За правилами ч. ч. 1, 3, 4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У зв`язку з викладеним, є підтвердженими підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 30 000 грн суми кредиту.
Окрім кредиту, позивач також нарахував та заявив до стягнення проценти за користування кредитом та комісію.
Як встановлено, сплата процентів за користування кредитом та комісія узгоджені договором.
Відповідач зазначений позивачем розрахунок не спростував, власного контррозрахунку до суду не подав.
Таким чином, є доведеними підстави для стягнення з відповідача на користь позивача прострочених платежів по процентах в сумі 33 900,00 грн; прострочених платежів за комісією в сумі 6 000,00 грн.
Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ "Бізнес Позика" про стягнення з відповідача заборгованість за Договором № 513633-КС-001 про надання кредиту в розмірі 69 900,00 грн, що складається з прострочених платежів по тілу кредиту в сумі 30 000,00 грн; прострочених платежів по процентах в сумі 33 900,00 грн; прострочених платежів за комісією в сумі 6 000,00 грн.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує наступне.
ТОВ "Бізнес Позика" зверталася до Господарського суду Полтавської області з заявою про видачу судового наказу в рамках наказного провадження, і ухвалою Господарський суд Полтавської області судовий наказ було скасовано та роз`яснено ТОВ "Бізнес Позика" його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження (справа № 917/587/25).
Згідно з ч. 2 ст. 151 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви. 
Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Матеріали справи свідчать, що в рамках наказного провадження позивачем було сплачено 242,24 грн. та здійснено доплату 2 180,16 грн судового збору за подання цієї Позовної заяви в розмірі до загальної суми 2 422,40 грн. з урахуванням коефіцієнта 0,8 (арк. справи 8 та зворотна сторона). 
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на викладене, судові витрати по сплаті судового збору на суму 2422,40 грн покладаються на відповідача у повному обсязі.
Інших судових витрат сторони не заявляють.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03, від 28.10.2010 року).
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. (п. 58 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Серявін проти України"). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади обов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
Суд зауважує, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд. Однак ця стаття не закріплює будь-яких правил допустимості доказів чи правил їх оцінки, а тому такі питання регулюються передусім національним правом і належать до компетенції національних судів.
Для того, щоб судовий розгляд був справедливим, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції, суд зобов`язаний належним чином вивчити та перевірити зауваження, доводи й докази, а також неупереджено їх оцінити на предмет того, чи будуть вони застосовуватися в рішенні суду.
І хоча Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях констатує, що п. 1 ст. 6 Конвенції дійсно вимагає, щоб суди мотивували висновки в рішеннях, однак ця вимога не означає обов`язку суду надавати детальну відповідь на кожен аргумент; таке питання вирішується виключно у світлі обставин конкретної справи.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі № 918/519/17.
Керуючись статтями 126, 129, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд
ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги задовольнити повністю.
2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Сененка Олександра Анатолійовича (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (код ЄДРПОУ 41084239, Місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 411) заборгованість за Договором № 513633-КС-001 про надання кредиту від 22.10.2024 року в сумі 69 900,00 грн, в тому числі прострочених платежів по тілу кредиту в сумі 30 000,00 грн; прострочених платежів по процентах в сумі 33 900,00 грн; прострочених платежів за комісією в сумі 6 000,00 грн, а також 2 422,40 грн. витрат по сплаті судового збору.
Видати накази після набрання рішенням законної сили.
Рішення підписано 23.01.2026 року.
Згідно із ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 256 ГПК України.
Суддя О. М. Тимощенко