ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
Іменем України
20 січня 2026 року
м. Харків
справа № 638/14708/24
провадження № 22-ц/818/629/26
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого: Маміної О.В.
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря: Смелянець К.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 адвоката Хільчевської Наталії Олександрівни та представника ОСОБА_3 адвоката Степанова Сергія Миколайовича на рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 11 липня 2025 року, постановлене під головуванням судді Шишкіна О.В.,
в с т а н о в и в:
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 11 липня 2025 року позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля LEXUS модель LX 450D, 2018 року випуску, дата реєстрації 08.12.2018 року, об`єм двигуна 4461, № кузова НОМЕР_1 від 28.02.2019 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Застосовано до договору купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля LEXUS модель LX 450D, 2018 року випуску, дата реєстрації 08.12.2018 року, об`єм двигуна 4461, № кузова НОМЕР_1 від 28.02.2019 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , наслідки недійсності визначені ст. 216 ЦК України. Стягнуто солідарно в рівних частках з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 840,80 грн по 420,40 грн з кожного.
Представник ОСОБА_2 адвокат Хільчевської Наталія Олександрівна подала апеляційну скаргу на вказане судове рішення, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що 15.02.2019 року ОСОБА_1 в порядку ст. 152 ЦПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування зазначених вимог ОСОБА_1 зазначає, що 01 лютого 2019 року, між нею і ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , було укладено договір позики. Оскільки, ОСОБА_2 не було виконано умов договору по поверненню суми позики, а складання позовної заяви потребує значного часу, а також задля унеможливлення порушення прав та інтересів ОСОБА_1 , щодо виконання рішення суду у майбутньому, виникла необхідність у поданні даної заяви про забезпечення позову до пред`явлення позову. За результатом розгляду вказаної заяви, ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.02.2019 року по справі №638/2193/19 про забезпечення позову було накладено арешт на транспортний засіб - автомобіль LEXUS модель LX 450D, 2018 року випуску, дата реєстрації 08.12.2018 року, об`єм двигуна 4461, № кузова НОМЕР_1 . Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень, доступного за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/, ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова було надіслано для оприлюднення: 16.05.2019, зареєстровано: 17.05.2019, забезпечено надання загального доступу: 20.05.2019. Дата набрання законної сили: 11.03.2019. Тобто, на час укладення спірного договору відповідачі не знали і не могли знати про наявність арешту на майно на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.02.2019 року. Крім того матеріали справи не містять жодних доказів того, що дана ухвала була направлена на виконання та коли. Таким чином, ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.02.2019 року по справі №638/2193/19 не була реалізована шляхом її направлення для виконання або реєстрації арешту у відповідних реєстрах, зокрема і Державному реєстрі рухомого майна. ОСОБА_1 мала протягом десяти днів звернутись до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. Але цього зроблено не було. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 у передбачений законом строк не зверталась до суду із відповідною позовною заявою, 03.12.2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова скасував заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 21.02.2019 року по справі № 638/2193/19. Зазначає, що суд першої інстанції зробив висновок про фіктивність оспорюваного договору купівлі- продажу, не встановив при цьому, в чому саме полягав умисел ОСОБА_3 , як покупця при укладені спірного договору та якими доказами це підтверджується. Той єдиний факт, що ОСОБА_3 є родичем ОСОБА_5 , не може бути підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу, оскільки покупець намагався досягти відповідного правового результату - набуття права власності на вказаний автомобіль, що підтверджується його поведінкою, яка проявилась, зокрема, в тому, що він вчиняв дії щодо захисту своїх законних прав та інтересів в суді, подавав заяви про скасування арешту майна, тощо. З огляду на викладене слід зазначити, що укладання ОСОБА_3 договору купівлі- продажу спірного автомобіля не суперечило нормам чинного законодавства та було спрямовано на реальне настання обумовлених ним правових наслідків. Враховуючи викладене, суд першої інстанції не врахував, що:- на момент придбання автомобіля інформація про арешт у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна чи реєстрі виконавчих проваджень відсутня; відчуження автомобіля не є незаконним у зв`язку з тим, що арешт не був реалізований належним чином; договір купівлі-продажу укладено відповідно до чинного законодавства; відповідачі не мали і не могли мати доступу до інформації про ухвалу про забезпечення позову, яка не була реалізована належним чином, адже відповідні органи не обмежили право відчуження автомобіля; особа, яка набула майно, має бути визнана добросовісним набувачем, а її право власності не підлягає скасуванню.
Представник ОСОБА_3 адвокат Степанов Сергій Миколайович подав апеляційну скаргу на вказане судове рішення, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що укладення його довірителем договору купівлі-продажу спірного автомобілю не суперечило нормам чинного законодавства та було спрямовано на реальне настання обумовлених ним правових наслідків. Між сторонами було укладено договір купівлі продажу автомобіля, була проведена державна реєстрація правочину в уповноважених органах МВС та видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу отже- ОСОБА_3 є добросовісним набувачем, який набув у власність спірний транспортний засіб у попереднього власника ОСОБА_2 . Крім того відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень, доступного за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/, ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова було надіслано для оприлюднення: 16.05.2019, зареєстровано: 17.05.2019, забезпечено надання загального доступу: 20.05.2019. Дата набрання законної сили: 11.03.2019. Тому підстав вважати, що на час укладення договору купівлі- продажу автомобіля сторони не знали і не могли знати про наявність арешту на майно. Виходячи з вищевикладеного вбачається, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем. Вважає, що суд першої інстанції н звернув належної уваги на наявні в матеріалах справи докази та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Лебедєв Д.В. просить рішення суду залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний договір купівлі-продажу транспортного засобу — автомобілю LEXUS модель LX 450D, 2018 року випуску, дата реєстрації 08.12.2018 року, об`єм двигуна 4461, № кузова НОМЕР_1 від 28.02.2019 року був укладений між близькими особами (родичами між тестем та чоловіком його доньки), не був спрямований на реальне настання наслідків договору купівлі-продажу (перехід права власності та правомочностей пов`язаних з ним), оскільки володіння та користування майном продовжує здійснювати ОСОБА_2 , як попередній та реальний власник майна, дії сторін договору були спрямовані на фіктивний перехід права власності на майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання у майбутньому за рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, що в свою чергу свідчить про фіктивність договору купівлі-продажу транспортного засобу — автомобілю LEXUS модель LX 450D, 2018 року випуску, дата реєстрації 08.12.2018 року, об`єм двигуна 4461, № кузова НОМЕР_1 від 28.02.2019 року та має наслідком визнання недійсним даного договору на підставі ч.5 ст.203 та ст.234 ЦК України.
Висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судовим розглядом встановлено, що Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2019 року по справі №638/2193/19 заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви. Вказаною ухвалою суду вжито заходи забезпечення позову, зокрема, шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_2 , в тому числі на автомобіль LEXUS модель LX 450D, 2018 року випуску, дата реєстрації 08.12.2018 року, об`єм двигуна 4461, № кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .
28 лютого 2019 року транспортний засіб - автомобіль LEXUS модель LX 450D, 2018 року випуску, дата реєстрації 08.12.2018 року, об`єм двигуна 4461, № кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 було відчужено на користь ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (видане Територіальним сервісним центром 8046). Внаслідок реєстрації транспортному засобу було присвоєно новий державний реєстраційний номер транспортного засобу НОМЕР_4 .
Автомобіль було відчужено на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 28.02.2019 року.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.12.2019 року заяву представника ОСОБА_4 та ОСОБА_2 - адвоката Василенко Наталії Миколаївни про скасування заходів забезпечення позову за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову - задоволено. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 21.02.2019 року, а саме: арешт на майно ОСОБА_2 , адреса АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 : 1/2 будинок, садибного типу Реєстраційний номер майна: 2018676 Адреса нерухомого майна: АДРЕСА_2 , Загальна площа (кв.м): 59.8; н/прим 2-го пов Nol4,14а,32-35,27/100 прим No27rm 2,6кв.м 8/18 прим 14о28пл 1,33кв.м 95/300 прим No 29пл 3,62кв.м 8/18 прим No30 пл 1,51 кв.м, 34/100 прим Ыо31пл 46.,38кв.м ,8/18 прим Зів пл 1,6 кв.м 106/300 прим NoIIon 6,71 кв.м в літ А-7 заг пл 55,7 кв.м Реєстраційний номер майна: 11013415 Адреса нерухомого майна: АДРЕСА_3 , Загальна площа (кв.м): 55,7; гараж, із приміщеннями рекреаційного призначення Реєстраційний номер майна: 3.3693024 Адреса нерухомого майна: АДРЕСА_4 ,"Фортуна-Новий Світ" гаражно-будівельний кооператив” обслуговуючий кооператив, гараж No НОМЕР_6 , адреса ГК: вулиця Л. Голіцина 4, Загальна площа (кв.м): 89.7; 1/3 частину 3-кімнатної квартири Реєстраційний номер майна: 30917139 Адреса нерухомого майна: АДРЕСА_5 , Загальна площа (кв.м):65,2; Автомобіль VOLKSWAGEN модель GOLF, 2013 року випуску, дата реєстрації 03.11.2017 року, об`єм двигуна 1598, № кузова НОМЕР_7 , д.н.з. НОМЕР_8 . Автомобіль LEXUS модель LX 450D, 2018 року випуску, дата реєстрації 08.12.2018 року, об`єм двигуна 4461, № кузова НОМЕР_9 , д.н.з. НОМЕР_2 . Скасовано накладений арешт на майно ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_10 , а саме: земельна ділянка Реєстраційний номер майна: НОМЕР_11 , кадастровий номер 6322055900:03:000:0332 Адреса нерухомого майна: Харківська обл., Дергачівський р., сщ/рада. Малоданилівська , Площа (га): 0.096. цільове призначення для ведення садівництва; земельна ділянка Реєстраційний номер майна: 1353311280000, кадастровий номер 8000000000:90:998:0010 Адреса нерухомого майна: АДРЕСА_7 (га): 0.0641 цільове призначення землі сільськогосподарського призначення, для ведення садівництва; незавершене будівництво, житловий будинок з господарськими будівлями готовністю 80 відсотків Реєстраційний номер майна: 1130850763101, Адреса нерухомого майна: АДРЕСА_8 , Загальна площа (кв.м.):299.7; земельна ділянка Реєстраційний номер майна: 1130848863101, кадастровий номер 6310136600:14:020:0049 Адреса нерухомого майна: АДРЕСА_9 (га): 0.1562. цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); автомобіль AUDI модель Q7, 2018 року випуску, дата реєстрації 10.10.2018 року, об`єм двигуна 2967, № кузова НОМЕР_12 , д.н.з. НОМЕР_13 . Скасовано зустрічне забезпечення позову шляхом внесення ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_10 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_14 ) на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі 50000,00 грн. (п`ятдесят тисяч грн.. 00 коп.). 
В обґрунтування позовної заяви позивачка зазначала, що укладаючи спірний договір купівлі-продажу транспортного засобу від 28.02.2019 року відповідач ОСОБА_6 порушив встановлену судовим рішенням заборону щодо розпорядження арештованим майном, а саме автомобілем LEXUS модель LX 450D, 2018 року випуску, дата реєстрації 08.12.2018 року, об`єм двигуна 4461, № кузова НОМЕР_1 . Тим самим порушивши вимоги Конституції України, яка становить основу цивільного законодавства України, вимоги статей 316-321 ЦК України. Що в свою чергу свідчить про наявність обставин, визначених частиною 1 статтею 203 ЦК України на момент укладення спірного договору купівлі-продажу - зміст правочину суперечив ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Укладення оспорюваного договору купівлі-продажу між сторонами унеможливлило реальне виконання судового рішення, на що і були спрямовані заходи забезпечення позову, чим порушені права позивача. Оспорюваний договір купівлі-продажу транспортного засобу — автомобілю LEXUS модель LX 450D, 2018 року випуску, дата реєстрації 08.12.2018 року, об`єм двигуна 4461, № кузова НОМЕР_1 від 28.02.2019 року був укладений між близькими особами (родичами між тестем та чоловіком його доньки), не був спрямований на реальне настання наслідків договору купівлі-продажу (перехід права власності та правомочностей пов`язаних з ним), оскільки володіння та користування майном продовжує здійснювати ОСОБА_2 як попередній та реальний власник майна, дії сторін договору були спрямовані на фіктивний перехід права власності на майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів (у випадку задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики), що в свою чергу свідчить про фіктивність договору купівлі-продажу транспортного засобу — автомобілю LEXUS модель LX 450D, 2018 року випуску, дата реєстрації 08.12.2018 року, об`єм двигуна 4461, № кузова НОМЕР_1 від 28.02.2019 року. визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля LEXUS модель LX 450D, 2018 року випуску, дата реєстрації 08.12.2018 року, об`єм двигуна 4461, № кузова НОМЕР_1 від 28.02.2019 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Також просить застосувати до договору купівлі-продажу транспортного засобу — автомобіля LEXUS модель LX 450D, 2018 року випуску, дата реєстрації 08.12.2018 року, об`єм двигуна 4461, № кузова НОМЕР_1 від 28.02.2019 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , наслідки недійсності визначені ст.216 ЦК України
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За положеннями ч. 1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу.
Обгрунтовуючи свої доводи позивач посилалась на наявність ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.02.2019 року, якою накладено заборону відчуження вказаного майна.
При цьому колегія суддів зазначає, що вказане забезпечення позову було вжито за заявою ОСОБА_1 , поданою до подання позовної заяви. Проте всупереч вимогам ч.4 ст. 152 ЦПК України позовна заява не була подана у визначений законом строк.
Обов`язковість судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Наявність чи відсутність накладеного судом в порядку забезпечення позову арешту в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не має правового значення, оскільки ухвала суду є судовим рішенням, яке відповідно до ст.1291 Конституції України та ст.18 ЦПК України є обов`язковими до виконання на всій території України для всіх органів державної влади і місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадян. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Проте істотне значення має те, чи знала сторона правочину про наявність арешту, при укладенні оспорюваних правочинів. І лише у випадку доведеності тієї обставини, що сторона правочину була обізнана про наявність арешту, проте уклала правочин, може бути підставою для визнання такого правочину недійсним за позовом заінтересованої особи, права якої порушені.
Такі правові висновки щодо необхідності обізнаності сторони правочину про наявність арешту як підстави визнання такого правочину недійсним сформовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 543/730/14-ц та цілому ряді постанов Верховного Суду та є усталеними.
У постанові від 11 березня 2020 року у справі № 404/6619/17 Верховний Суд зазначив: «Разом з тим, правочин щодо відчуження майна, яке перебуває під арештом, може бути визнано недійсним за позовом заінтересованої особи, незалежно від того, чи було зареєстроване таке обтяження відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на час його укладення, якщо про встановлену заборону сторонам правочину було відомо. До таких висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постановах від 25 травня 2016 року у справі № 6-605цс16, від 24 травня 2017 року у справі № 6-640цс17 та від 18 січня 2017 року у справі № 6-2552цс16 та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 543/730/14-ц.
У постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 454/3657/18 Верховний Суд вказав: «Статтею 1291 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення ст.153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. Той факт, що встановлені ухвалою суду обмеження не були зареєстровані у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачене Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не може слугувати підставою для висновку про відсутність таких обмежень і про існування у відповідача права вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно йому було відомо. Отже, правочин щодо відчуження майна, яке перебуває під арештом, може бути визнано недійсним за позовом заінтересованої особи, незалежно від того, чи було зареєстроване таке обтяження відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на час його укладення, якщо про встановлену заборону сторонам правочину було відомо.
У справі, яка переглядається, встановлено, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2019 року була надіслана для оприлюднення: 16.05.2019, зареєстрована: 17.05.2019, забезпечено надання загального доступу: 20.05.2019. Дата набрання законної сили: 11.03.2019. 
Виходячи з вищевикладеного, судова колегія доходить висновку, що на час укладення спірного договору - 28.02.2019 року відповідачі не знали і не могли знати про наявність арешту на майно накладеного на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.02.2019 року.
Будь-які докази про обізнаність відповідача про накладення судом арешту на майно ОСОБА_2 зокрема докази про направлення копії ухвали на його адресу і дату її отримання, або про ознайомлення з матеріалами справи і в тому числі ознайомлення з ухвалою, або оскарження ОСОБА_2 цієї ухвали, як доказ про її обізнаність, у справі відсутні і такі докази позивачем не надані.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.12.2019 року заяву представника ОСОБА_4 та ОСОБА_2 - адвоката Василенко Наталії Миколаївни про скасування заходів забезпечення позову за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову - задоволено. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 21.02.2019 року, зокрема, щодо автомобіля LEXUS модель LX 450D, 2018 року випуску, дата реєстрації 08.12.2018 року, об`єм двигуна 4461, № кузова НОМЕР_1 від 28.02.2019 року.
Згідно ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.76, ч.1,2 ст.77, ч.1 ст.95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Доказів, що оспорюваний правочин є фіктивним, укладеним без наміру створення правових наслідків, позивачкою суду не надано.
Висновки суду в цій частині суперечать фактичним обставинам справи.
Даних про те, що оспорюваний правочин був вчинений з метою уникнення виконання грошового зобов`язання перед позивачкою матеріали справи також не містять.
Крім того судова колегія звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази щодо наявності судових рішень, що набрали законної сили, про задоволення вимог ОСОБА_1 про стягнення із ОСОБА_2 коштів за договором позики, як на час звернення до суду із позовом так і на час ухвалення оскаржуваного судового рішення.
Враховуючи фактичні обставини справи, судова колегія доходить висновку, що підстав для визнання договору купівлі- продажу автомобіля недійсним не вбачається.
Висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, є безпідставними.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.
Під час звернення до суду із апеляційною скаргою ОСОБА_2 сплачено судовий збір у розмірі 1 261,50 грн(т.2 а.с.28), ОСОБА_3 – 1 261,50 (т.2 а.с.51).
Виходячи з вищевикладеного з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в розмірі 1 261,50 грн кожному.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 адвоката Хільчевської Наталії Олександрівни та представника ОСОБА_3 адвоката Степанова Сергія Миколайовича – задовольнити
Рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 11 липня 2025 року - скасувати та ухвалити нове.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1 261,50 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 1 261,50 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий:         О.В. Маміна
Судді:          Н.П. Пилипчук
О.Ю. Тичкова