Номер провадження: 22-ц/813/5142/25 
Справа № 522/15604/24-Е
Головуючий у першій інстанції Чорнуха Ю. В.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,
з участю секретаря Громовенко А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2025 року, постановленого під головуванням судді Чорнухи Ю.В., повний текст рішення складений 14 лютого 2025 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю більше п`яти років до моменту відкриття спадщини, -
в с т а н о в и в:
У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю більше п`яти років до моменту відкриття спадщини, в якому просив:
- встановити факт спільного проживання однією сім`єю більше п`яти років до моменту відкриття спадщини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 зазначив, що ОСОБА_3 є його рідним дідом.
06.10.1982 року дід позивача уклав шлюб з ОСОБА_2 .
27.12.1993 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 отримали свідоцтво про право власності на кв. АДРЕСА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , після її смерті за заявою ОСОБА_1 відкрито спадкову справу.
Листом від 13.02.2024 року нотаріус повідомив позивача про необхідність звернення до суду задля встановлення факту проживання однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини згідно ст. 1264 ЦК України.
Позивач зазначав, що у 2004 році він переїхав до квартири рідного діда та почав проживати разом з ним та його дружиною однією сім`єю, опікувався їх здоров`ям, доглядав за ними, забезпечував всім необхідним, ліками, продуктами тощо. Зазначав, що проживав зі спадкодавицею майже 20 років в одній квартирі, вів спільне господарство, мав спільний побут.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неповне та всебічне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про те, що позивач не довів належними, допустимими та достатніми доказами факт проживання його та ОСОБА_2 однією сім`єю більше п`яти років до моменту відкриття спадщини, оскільки не взяв до уваги, що 25 травня 2004 року був укладений договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_1 прийняв в дар 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .
Також апелянт зазначив, що після оформлення договору дарування у травні 2004 року він переїхав до квартири рідного діда та почав проживати разом з ним та його дружиною ОСОБА_2 однією сім`єю. В жовтні 2006 році дід помер, а він залишився проживати у квартирі з ОСОБА_2 .
Відзиву на апеляційну скаргу до суду подано не було.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.
В судове засідання, призначене на 16 грудня 2025 року представник Одеської міської радине з`явився, Одеська міська рада була сповіщена належним чином (а.с. 130, 131).
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, явка яких не визнавалась судом обов`язковою.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність осіб, які не з`явилися в судове засідання та які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Лоскутова С.П., який представляє інтереси ОСОБА_1 , пояснення свідківОСОБА_4 та ОСОБА_5 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, за наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов висновку про те, що позивач не довів належними, допустимими та достатніми доказами факт проживання його та ОСОБА_2 однією сім`єю більше п`яти років до моменту відкриття спадщини, ведення ними спільного побуту, наявності спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, наявності у них взаємних права й обов`язків, наявності інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин впродовж більше п`яти років до моменту відкриття спадщини.
Однак, з таким висновком колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 1 ст. 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (надалі по тексту ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно ч. 1-2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України).
Відповідно до ч. 1-2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ст. 1258 ЦК України).
Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини..
У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (надалі по тексту Пленум № 7 від 30.05.2008р.) зазначено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.
Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини.
Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу. Таке право можуть мати й інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема: вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.
Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Отже, спадкоємцями четвертої черги спадкування за законом є фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини та проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 27 грудня 1993 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 видано свідоцтво про право спільної власності на квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 8).
22 березня 2004 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі № 2-971/2004 встановлений розмір часток ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 , по 1/2 частки кожному (а.с. 7 зворот, 10).
За договором дарування, укладеним 25 травня 2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу та зареєстрованого у реєстрі за №390, ОСОБА_1 набув у власність 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 (а.с. 11). 
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південним межрегіональним управлінням МЮ (м. Одеси) видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 9).
Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право спільної власності, виданого 27 грудня 1993 року за № НОМЕР_2 в порядку приватизації (а.с. 8).
ОСОБА_2 проживала та була зареєстрована у кв. АДРЕСА_2 з травня 1989 року та по день своєї смерті (а.с. 56).
Відповідно до довідки про склад сім`ї, в квартирі АДРЕСА_2 зареєстрована ОСОБА_2 з 12.05.1989 року, та проживає ОСОБА_1 , якій займає кімнату площею 16,10 кв.м. (а.с. 13 зворот).
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є онуком чоловіка ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, про народження батька позивача, та свідоцтвом про народження позивача (а.с. 12, 12 зворот, 34).
Дідусь позивача ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси видано свідоцтво про смерть, актовий запис № 9864 від 06 листопада 2001 року (а.с. 38).
З матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_1 12 лютого 2024 року, в межах шестимісячного строку, звернувся до приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу Ладіної Л.С. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 (а.с. 7-58).
Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції адвокатом Лоскутовим С.П., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на підтвердження доводів апеляційної скарги заявлено клопотання про поновлення строку на подання доказів та допит свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Поновлення строку на подання доказів, адвокат обґрунтовує тим, що позивач ОСОБА_1 , перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 , що підтверджується довідкою від 08.06.2023 року (а.с. 92, 98). 
Відповідно до ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегією суддів, поновлено строк на подання доказів, у зв`язку з поважністю причин їх пропуску, та для перевірки доводів апеляційної скарги допитані свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
З пояснень ОСОБА_5 вбачається, що вона з 1975 року проживає в квартирі АДРЕСА_3 , родину ОСОБА_6 знає давно, по сусідські підтримувала дружні відносини з ОСОБА_2 , після того, як ОСОБА_3 подарував онуку свою 1/2 частку квартири, ОСОБА_1 переїхав туди та вони проживали всі разом однією родиною. Після смерті ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_1 залишився проживати в квартирі, разом з ОСОБА_2 , як родина. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вели спільне господарство, ОСОБА_7 купляв продукти, а ОСОБА_2 готувала, всі комунальні платежі за квартиру сплачував ОСОБА_1 . 
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 пояснив, що він проживає у квартирі АДРЕСА_4 з 2003 року, ОСОБА_7 постійно увесь час проживав в квартирі АДРЕСА_5 , а після смерті дідуся у 2006 році, позивач ОСОБА_7 постійно проживав з ОСОБА_2 , як родина, ОСОБА_7 купував продукти, давав гроші, а ОСОБА_2 готувала, зараз ОСОБА_7 перебуває в ЗСУ. 
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 , в якій постійно проживає.
12 листопада 2018 року ОСОБА_1 , був знятий з реєстрації місця проживання Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 12 листопада 2023 року за адресою: АДРЕСА_6 , в якій був зареєстрований з 2002 року (а.с. 7, 60).
19.08.2024 року в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровано ОСОБА_1 (а.с. 14).
З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 03 грудня 2021 року, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП1 за вчинення насильства у сім`ї відносно ОСОБА_2 , що також на думку колегії суддів підтверджує факт проживання однією сім`єю позивача та ОСОБА_2 .
Так постановою Приморського районного суду м. Одеси встановлено, що 14.09.2021 року приблизно о 16:00 год. ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем мешкання, а саме в кв. АДРЕСА_2 вчинив відносно ОСОБА_2 насильство в сім`ї, тобто умисні дії психологічного характеру, а саме висловлювався нецензурною лайкою, тим самим могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 66).
З виписки з особового рахунку, виданим КП №ЖКС «Фонтанський» вбачається, що ОСОБА_1 постійно проживає у квартирі АДРЕСА_5 з 25.05.2004 року (а.с. 123).
Приморським районним судом м. Одеси винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за несплату комунальних платежів за квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 124-125). 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавством не передбачено вичерпного переліку членів сім`ї та визначено критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З урахуванням встановленого, колегія суддів приходить висновку про те, що ОСОБА_1 спільно проживав разом із ОСОБА_2 з 2004 року, з моменту укладення договору дарування, при цьому вони були пов`язані спільним побутом (спільні витрати та харчування) і мали взаємні права й обов`язки щодо утримання житла, а також піклувалися один про одного та надавали взаємну допомогу, що підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а також постановою про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП про вчинення насильства у сім`ї відносно ОСОБА_2 , рахунками на оплату комунальних платежів за квартиру.
Колегія суддів також зазначає, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність у відповідності до ст. 3 ЦК України, звертаючи увагу на ту обставину, що ОСОБА_2 була одружена з дідусем позивача з 06.10.1982 року, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , інших спадкоємців у ОСОБА_2 не має, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .
Відповідно до положень частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі вищевикладеного апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2025 року – скасувати.
Ухвалити постанову.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю більше п`яти років до моменту відкриття спадщини – задовольнити.
Встановити факт спільного проживання однією сім`єю більше п`яти років до моменту відкриття спадщини ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ) спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 26 грудня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Р.Д. Громік

______________________________________ С.М. Сегеда