Справа № 449/370/25 Головуючий у 1 інстанції: Гуняк О.Я. 
Провадження № 22-ц/811/3427/25 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

26 січня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий – суддя Цяцяк Р.П., 
судді: Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,
за участю секретаря Цьони С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у міста Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представниці ОСОБА_2 , на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 24 вересня 2025 року,
В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року представник ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (в подальшому – «позивач», «ТзОВ»), звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 у якому просив стягнути зі згаданої відповідачки на користь позивача заборгованість за договорами у загальному розмірі 106 068 грн. 59 коп. 
Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що відповідачкою ОСОБА_2 протягом періоду з 14 грудня 2023 року та 20 квітня 2024 року було укладено ряд кредитних договорів, а саме:
14 грудня 2023 року - кредитний договір N? 7372231 з ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА»;
10 лютого 2024 року - кредитний договір N? 16415-02/2024 з ТзОВ «АВАНС КРЕДИТ»;
06 березня 2024 року - кредитний договір N? 7256417 з ТзОВ «МІЛОАН»; 
08 березня 2024 року - кредитний договір N? 11781-03/2024 з ТзОВ «АВАНС КРЕДИТ»;
18 березня 2024 року - Договір позики N? 79412814 з ТзОВ « 1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ»;
14 квітня 2024 року - Договір позики N? 2212951 з ТзОВ « 1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ»;
20 квітня 2024 року - кредитний договір N? 7298301 з ТзОВ «МІЛОАН». 
14 червня 2021 року між ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та позивачем було укладено Договір факторингу N? 14/06/21, у відповідності до умов якого ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає (відступає) ТОВ «ФК «САПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. 
Відповідно до Реєстру боржників N?31 від 25.09.2024 року до Договору факторингу N? 14/06/21 від 14.06.2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 17 219, 47 грн., з яких: 9 124, 54 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 094, 92 грн. - сума заборгованості за відсотками; 5 000, 01 грн. - сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування Позикою. 
А відповідно до Реєстру боржників N?32 від 25.09.2024 року до Договору факторингу N? 14/06/21 від 14.06.2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 18 174, 95 грн., з яких: 5 860 грн. 53 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, а 12 314 грн. 42 коп. - сума заборгованості за відсотками. 
28 серпня 2024 року між ТзОВ «МІЛОАН» та позивачем було укладено Договір факторингу N? 28082024/2, у відповідності до умов якого ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників, а Акт прийому-передачі Реєстру Боржників є невід?ємною частиною цього Договору факторингу. 
Відповідно до Реєстру боржників N?1 від 28 серпня 2024 року до Договору факторингу N? 28082024/2 від 28 серпня 2024 року, ТОВ «ФК «ЕАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 17 255, 25 грн., з яких: 4 230 грн. - сума заборгованості за основним зобов?язанням; 11 295 грн. - сума заборгованості за процентами за користування кредитом; 855 грн. - заборгованість за комісією за надання кредиту; 875.25 грн. — сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня). 
А відповідно до Реєстру боржників N?2 від 28 серпня 2024 року до Договору факторингу N?28082024/2 від 28 серпня 2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 19 176 грн., з яких: 5 000 грн. - сума заборгованості за основним зобов?язанням; 8 701 грн. - сума заборгованості за процентами за користування кредитом; 575 грн. - заборгованість за комісією за надання кредиту; 4 900 грн. - сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня).
19.09.2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ 3 ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» було укладено Договір факторингу N? 19092024 , у відповідності до умов якого ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «САПБ» приймає належні ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. 
Відповідно до Реєстру боржників від 19.09.2024 року до Договору факторингу N?19092024 від 19.09.2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки: 
-в сумі 14 500 грн., з яких: 5 800 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, а 8 700 грн. - сума заборгованості за процентами; 
-в сумі 7 000 грн., з яких: 4 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; а 3 000 грн. - сума заборгованості за процентами. 
21.11.2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» було укладено Договір факторингу N? 21112024, у відповідності до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «ФК «САПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.
Відповідно до Реєстру боржників від 21.11.2024 року до Договору факторингу N?21112024 від 21.11.2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 12 742 грн. 92 коп., з яких: 3 500, 80 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, а 9 242, 12 грн. - сума заборгованості за відсотками (том 1, а.с. 3-12).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» суму заборгованості за кредитними договорами N? 7298301 від 20 квітня 2024 року, N? 7256417 від 06 березня 2024 року, N? 11781-03/2024 від 08 березня 2024 року, N? 16415-02/2024 від 10.02.2024 року, N? 2212951 від 14 квітня 2024 року, N? 7372231 від 14 грудня 2023 року у загальному розмірі – 87 893 грн 64 коп., а також 2 510 грн 21 коп. сплаченого судового збору.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (том 1, а.с. 230-234).

Вищезгадане рішення суду оскаржила представниця відповідачки.
Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.
Вважає, що: 
-«по-перше: … матеріали справи не містять повідомлення про відступлення права вимоги за вказаними кредитними договорами», а тому вважає, що «вимоги пред`явлені у позові недоведені»;
-«по-друге:… позивачем на підтвердження перерахування відповідачу коштів за кредитними договорами не надано належних доказів - розрахункового документа (платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо) або виписки з банківського рахунку»;
-«по-третє: надані позивачем розрахунки заборгованості за кожним з чотирьох договорів, самі по собі не є безспірним доказом наявності заборгованості, оскільки такі документи складаються одноособово стороною позивача та не є первинними документами, які б підтверджували умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зміст зазначених доказів повністю залежить від волевиявлення кредитора або його правонаступника»;
-«по-четверте»: … надані позивачем кредитні договори, договори переуступки права вимоги, реєстри боржників, акти приймання-передачі реєстрів боржників, розрахунки заборгованості» апелянт вважає «неналежними доказами, оскільки дані докази доводять перехід прав від первісних кредиторів до позивача, однак жодним чином не підтверджують наявність прав вимоги в кредиторів» (том 1, а.с. 237-241).

30 жовтня 2025 року позивач надіслав на адресу суду Відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін. Апеляційний розгляд справи просить здійснювати за відсутності представника позивача (том 2, а.с. 4-29).

Відповідачка та її представник, будучи своєчасно (01.12.2025 року) належним чином повідомленими про апеляційний розгляд справи об 11-00 год 26 січня 2026 року (том 2, а.с. 43-46), в судове засідання не з`явилися і про причини такої неявки суд не повідомили, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи.
Представник відповідачки і до суду першої інстанції неодноразово подавала заяви про розгляд справи без участі відповідачки та її представника (том 1, а.с. 141, 202, 221). 

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що: 
- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);
- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);
- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);
- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);
- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

Як вбачається з доводів апеляційної скарги, апелянт не оспорює укладення відповідачкою протягом періоду з 14 грудня 2023 року та 20 квітня 2024 року ряду кредитних договорів та договорів позики (всього – 7 договорів), якими позивач обґрунтовує заявлені ним до відповідачки позовні вимоги і копії яких ним долучено до позовної заяви. 
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).
Апеляційна скарга не містить доводів про недійсність укладених відповідачкою кредитних договорів та договорів позики з підстав, що прямо встановлені законом, або про те, що такі визнавалися судами недійсними, а відтак згадані договори (у відповідності до статті 204 ЦК України) є чинним та підлягають до виконання.
Крім цього, апеляційна скарга не містить також і доводів про те, що відповідачка оспорювала укладені нею кредитні договори та договори позики з тих підстав, що первісні кредитори за цими договорами на виконання положень укладених ними договорів не перерахували відповідачці передбачених цими договорами кредитних коштів.

У відповідності до умов укладених відповідачкою кредитних договорів та договорів позики, кошти за цими договорами Позичальнику (відповідачці) надавалися в безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок з використанням наданих самим Позичальником (відповідачкою) реквізитів електронного платіжного засобу (банківської картки).

Первинні кредитори у своїй господарській діяльності з метою переказу та приймання грошових коштів за кредитними договорами та договорами позики користується фінансовими послугами платіжних провайдерів.
Верифікація банківської картки відбувається за допомогою сертифікованих платіжних систем і захист реквізитів карт у базах даних таких сервісів відповідає міжнародному стандарту PCI DSS.
Ні первісний кредитор, ні позивач не мали і не мають доступу до повного номера банківської картки відповідачки, оскільки ця інформація є банківською таємницею.
Отже, доступ до повного номера банківської картки, а також до виписки по картковому рахунку, на який були зараховані кредитні кошти, має виключно банк-емітент та безпосередньо власник зазначеної картки, тобто - відповідачка.
Відповідачка, як власник карткових рахунків на які було перераховано кредитні кошти, може самостійно отримати виписку по цих рахунках для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів.
Однак, відповідачкою не надано суду належних та допустимих доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на її карткові рахунки, вказані у кредитних договорах та договорах позики, або доказів того, що зазначені карткові рахунки їй не належать. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідачка не була позбавленою можливості надати відповідні банківські дані чи інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний і повний доступ до таких.
Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 2 статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківською таємницею, зокрема, є: відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини.
А згідно частин 1 та 2 статті 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність», інформація щодо юридичних та фізичних осіб, що становить банківську таємницю, розкривається банками на запит або з письмового дозволу відповідної юридичної чи фізичної особи та за рішенням суду.
Отже, на виконання кредитних договорів та договорів позики, перерахування коштів було здійснено первісними кредиторами на банківські рахунки відповідачки за реквізитами банківських карток, зазначених нею під час реєстрації.
Відтак, доводи апеляційної скарги про ухвалення судом оскаржуваного рішення про те, що «позивачем на підтвердження перерахування відповідачу коштів за кредитними договорами не надано належних доказів - розрахункового документа (платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо) або виписки з банківського рахунку», не можуть прийматися до уваги.

Відповідачкою (апелянтом) так і не було подано до суду жодних розрахунків, які б спростовували правильність розрахунків заборгованості долучених до матеріалів справи позивачем, а за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11.07.2018 року у справі № 753/7883/15 (рішення у ЄДРСР № 75498350), доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку.
Відтак, доводи апеляційної скарги стосовно того, що «надані позивачем розрахунки заборгованості … самі по собі не є безспірним доказом наявності заборгованості, оскільки такі документи складаються одноособово стороною позивача та не є первинними документами, які б підтверджували умови кредитування та суму заборгованості за кредитом», також до уваги прийматися не можуть.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Одним із різновидів правочину, на підставі якого відбувається заміна кредитора у зобов`язанні, є договір факторингу, за яким одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина 1 статті 1077 ЦК України).
Стаття 1078 ЦК України встановлює, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
При цьому, відповідно до ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Згідно з положеннями ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо сума, одержана фактором від боржника, виявилася меншою від суми боргу клієнта перед фактором, який забезпечений відступленням права вимоги, клієнт зобов`язаний сплатити факторові залишок боргу.
Одночасно, за змістом п. 5ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 4 та ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг вважається фінансовою послугою, а саме операціями з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Статтею 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
При умові, що відповідачка з будь-яких підстав не отримала повідомлення про відступлення права вимоги, то остання не мала жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті заборгованості на рахунки первісного позикодавця і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України.
Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 "боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі".
Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд в постанові від 06.02.2018 року у справі № 278/1679/13-ц, який зауважив, що неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.
Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь- який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.
За наведених обставин доводи апеляційної скарги про те, що «матеріали справи не містять повідомлення про відступлення права вимоги за вказаними кредитними договорами», а тому «вимоги пред`явлені у позові недоведені», також до уваги прийматися не можуть.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що правові підстави для його скасування чи зміни відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційному оскарженню не підлягають.
Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» установлено у 2026 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2026 року – 3 328 грн. 00 коп.
Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення з відповідачки 106 068 грн. 59 коп. заборгованості за кредитними договорами.
Відтак, ціна позову у цій справі складає 106 068 грн. 59 коп., що станом на 01 січня 2026 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328 грн. 00 коп. х 250 = 832 000, 00 грн).
Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 106 068 грн. 59 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389 частина 3 пункт 2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представниці ОСОБА_2 , залимшити без задоволення, а рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 24 вересня 2025 року- без змін.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 26 січня 2026 року.

Головуючий:      Цяцяк Р.П.

Судді:        Ванівський О.М.
Шеремета Н.О.