Справа № 572/1376/25
2/572/124/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
15 січня 2026 року м. Сарни 

Сарненський районний суд Рівненської області 
одноособово суддя Березень Ю. В.,
при секретарі Тарасюк О. М.,
з участю позивачки ОСОБА_1 ,
представника відповідачки ОСОБА_2 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась з позовом до відповідачки ОСОБА_3 , в якому просила провести поділ в натурі земельної ділянки в АДРЕСА_1 для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га з кадастровим номером 5625410100:01:001:0278 відповідно до плану її поділу, виділивши їй в натурі земельну ділянку площею 0,0555 га; а також земельної ділянки за цією ж адресою для ведення індивідуального садівництва площею 0,0574 га з кадастровим номером 5625410100:01:001:0279, відповідно до плану її поділу, виділивши їй в натурі земельну ділянку площею 0,0295 га, з припиненням права спільної сумісної власності на вказані земельні ділянки. Відповідачка не надає згоди на поділ земельних ділянок, якими спільно користуються, а тому змушена звертатись до суду за захистом порушеного права.
Ухвалою суду від 8 квітня 2025 року відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін.
У своєму відзиві на позов представник відповідачки ОСОБА_2 позов визнав частково, просив визначити частки та виділити в натурі сторонам по 50/100 частин земельних ділянок з кадастровими номерами 5625410100:01:001:0278, 5625410100:01:001:0279 в АДРЕСА_1 (кожній по 0,0500 га та 0,0287 га відповідно), припинивши право спільної сумісної власності на земельні ділянки. Зазначив про порушення позивачкою принципу рівності часток при поділі, відсутність домовленості та положень закону про інше. 
Відповіддю на відзив ОСОБА_1 просила позов задовольнити, між нею та колишнім співвласником ОСОБА_4 за його життя були узгоджені заявлені нею межі користування та варіанти поділу земельних ділянок. Вказані межі відокремлені парканом, є фактично поділеними між сторонами. Збудовані нею на земельній ділянці об`єкти не дають технічної можливості розмежувати ділянки у інший спосіб.
За клопотанням представника відповідачки справа призначена до судового розгляду із повідомленням сторін.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала, представник відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_2 позов визнав частково, сторони обґрунтували свої вимоги та заперечення обставинами, викладеним в заявах по суті справи.
Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши документи і матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані, а тому не підлягають задоволенню.
Право власності позивачки ОСОБА_1 на частину житлового будинку з господарськими будівлями (без виділення в натурі, тобто в ідеальній частці) в АДРЕСА_1 , яке виникло на підставі договору дарування від 22 червня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу Мулявка В. К., зареєстроване 16 листопада 2018 року (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №00065732187 від 11 березня 2025 року). 
Позивачці ОСОБА_1 належить на праві спільної власності з ОСОБА_5 частина земельної ділянки в АДРЕСА_1 для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1000 га. (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 280527 з додатком АА 243011 від 28 грудня 2011 року).
За цією ж адресою позивачці ОСОБА_1 належить на праві спільної власності з ОСОБА_5 частина земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва площею 0,0574 га. (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 280528 з додатком АА 243012 від 28 грудня 2011 року).
Технічна документація із землеустрою належних на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 земельних ділянок із визначенням, погодженням та описом їх площ та меж, передачею на збереження межових знаків, абрисами їх обміру виготовлена ПП «Геопростір» на замовлення ОСОБА_4 на підставі договору від 23 червня 2011 року.
Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 11 березня 2025 року засвідчується, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис 40.
Довідкою № 1506/01-16 від 8 серпня 2019 року засвідчується, що ОСОБА_3 є спадкоємцем майна померлого ОСОБА_4 . 
Сторони не заперечували обставин правомірного користування відповідачкою ОСОБА_3 об`єктами спадкування (частинами житлового будинку, господарських будівель та земельних ділянок) після смерті ОСОБА_4 , відомості про оформлення нею спадщини та набуття у власність спадкового майна на час розгляду справи відсутні.
Відомості про державну реєстрацію земельних ділянок та присвоєння кадастрових номерів відповідно №5625410100:01:001:0278 та № 5625410100:01:001:0279, які не оспорювались відповідачкою, відображені у наданих позивачкою планах поділу земельних ділянок, виконаних на її замовлення спеціалістами ПП «Експерт-Рівне-Земля» на підставі договору від 15 січня 2025 року. 
Згідно представлених суду планів поділу позивачка просила провести поділ земельної ділянки площею 0,1000 га з відступленням від засад рівності часток співвласників, виділивши їй більшу частину земельної ділянки площею 0,0555 га.; поділ земельної ділянки площею 0,0574 га просила провести з відступленням від засад рівності часток співвласників, виділивши їй більшу частину даної земельної ділянки площею 0,0295 га. Конфігурація ділянок, яка має надійти у власність ОСОБА_1 після поділу, не погоджена відповідачкою ОСОБА_3 . 
В обґрунтування доводів позивачки свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кожен окремо пояснили, що за домовленістю із покійним ОСОБА_4 . ОСОБА_1 правомірно користується земельними ділянками у існуючих межах, про що свідчить встановлений по межі паркан та розташування будівель.
Згідно наданих відповідачкою ОСОБА_3 планів поділу земельних ділянок, виконаних на її замовлення спеціалістами ПП «Експерт-Рівне-Земля» на підставі договору від 12 травня 2025 року, відповідачка погодилась на поділ земельної ділянки площею 0,1000 га з дотриманням рівності часток співвласників, виділивши їй частину земельної ділянки площею 0,0500 га.; поділ земельної ділянки площею 0,0574 га просила провести з дотриманням рівності часток співвласників, виділивши їй частину даної земельної ділянки площею 0,0287 га. Конфігурація ділянок, яка має надійти у власність ОСОБА_3 після поділу, не погоджена ОСОБА_1 . 
В обґрунтування позову позивачка ОСОБА_1 надала висновок КП «Рівненське ОБТІ Рівненської обласної ради» від 21 січня 2025 року щодо технічної можливості виділу нерухомого майна – належної їй частини житлового будинку по АДРЕСА_1 з огляду на відокремленість окремого входу, зовнішніх інженерних мереж.
Частиною першою статті 86 ЗК України в редакції на час спірних правовідносин передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). 
Відповідно до статті 89 Земельного кодексу України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. 
Відповідно до частини першої, другої статті 372 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. 
Згідно ізст. 120 Земельного кодексу України в редакції чинній на час виникнення у ОСОБА_1 16 листопада 2018 року права власності на частину домоволодіння, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. 
Отже, за замовчуванням, у ОСОБА_1 на час набуття права на ідеальну частку домоволодіння в розмірі частини, виникло право на земельні ділянки в ідеальних частках в розмірі частини пропорційно до частки у праві власності на домоволодіння.
Матеріали справи не містять відомостей на підтвердження фактичних обставин, що на момент набуття земельних ділянок у спільну сумісну власність сторонами було визначено чи ними було досягнуто угоди про певний порядок користування ними та відступлення від рівності часток, показання свідків в цьому випадку розцінюються судом як недопустимі докази.
Отже, при визначенні розміру частки земельної ділянки, яка підлягає поділу, підлягають застосуванню положення ч. 2 ст. 372 ЦК України про рівність часток кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності.
Зважаючи на відсутність між сторонами домовленості про інше, поділ земельних ділянок між співвласниками міг би здійснюватися з врахуванням рівності часток кожного, як про це запропонувала відповідачка у своєму варіанті поділу земельних ділянок. 
Разом з тим, сторонами не доведено, що в результаті поділу кожна із сторін отримає у власність земельні ділянки не менші ніж ті, на яких розташоване нерухоме майно, та які необхідні для його обслуговування. 
Надані сторонами плани поділу розцінюються судом як недостатні докази в обґрунтування позову, оскільки не дають можливості зробити висновок чи будуть дотримані при поділі землі будівельно-технічні та санітарні норми, встановлені як обов`язкові для обслуговування житлового будинку а також розташованих на ділянках господарських будівель та споруд; чи є можливим такий поділ без втрати цільового призначення ділянок. 
У відповідності до п. 18-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, визначається шляхом проведення за клопотанням сторін експертизи з врахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил тощо.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, їх достатність, суд приходить до переконання, що позивачкою не представлено достатніх належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставини, викладені в позовній заяві, в зв`язку з цим у задоволенні позову слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 81, 263, 265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) про поділ земельних ділянок в натурі відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 15 січня 2026 року.

Суддя:   Березень Ю. В.