Справа № 640/24176/21 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Київський маргариновий завод» до Департаменту транспортної інфраструктури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунальне підприємство «Київтранспарксервіс» про визнання протиправним та нечинним наказу, зобов`язання вчинити певні дії,- 
В С Т А Н О В И В:

30.08.2021 Приватне акціонерне товариство «Київський маргариновий завод» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Департамент транспортної інфраструктури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунальне підприємство «Київтранспарксервіс», у якому просить суд:
- визнати протиправним та нечинним Наказ Департаменту транспортної інфраструктури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.03.2021 року №Н-67 «Про затвердження переліку відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва» (зі змінами та доповненнями);
- визнати дії Департаменту транспортної інфраструктури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо затвердження переліку спеціально відведених місць (відведених майданчиків) для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва протиправними;
- зобов`язати Департаменту транспортної інфраструктури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) утриматись від прийняття Наказів про затвердження переліку спеціально відведених місць (відведених майданчиків) для паркування транспортних засобів на вулицях та дорогах міста Києва;
- судові витрати покласти на Відповідача.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.09.2021 позовну заяву було залишено без руху. 
Ухвалою суду від 27.09.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.10.2021 виправлено описку в ухвалі Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.09.2021 року, а саме зазначити вірно по тексту ухвали назву відповідача «Департамент транспортної інфраструктури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» замість помилково вказаного «Виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)».
Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 №2825-IX (далі - Закон №2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону №2825-IX з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
Разом з цим, на виконання вимог Закону України від 16.07.2024 №3863-IX наказом ДСА України від 16.09.2024 №399 затверджено Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва (далі Порядок №399).
Відповідно до п. 10 Порядку №399 розподіл судових справ, які не розглянуті ОАСК та передані до КОАС, але не розподілені між суддями, передаються на розгляд та вирішення судам (крім судових справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України) шляхом їх автоматичного розподілу між цими судами з урахуванням навантаження за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ.
Згідно п. 22 Порядку № 399 на підставі отриманих примірників протоколу та переліку судових справ відповідальною особою протягом семи робочих днів після завершення автоматизованого розподілу судових справ передаються судові справи до судів, визначених за результатами автоматизованого розподілу.
У відповідності до Порядку №399 вказана справа за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Київський маргариновий завод» до Департаменту транспортної інфраструктури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунальне підприємство «Київтранспарксервіс» про визнання протиправним та нечинним наказу, зобов`язання вчинити певні дії надійшла до Одеського окружного адміністративного суду.
Частиною 2 статті 30 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що адміністративна справа, передана з одного адміністративного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 29 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження адміністративним судом, до якого вона надіслана.
Дана адміністративна справа 12.03.2025 передана шляхом автоматизованого розподілу судді Каравану Р.В.
Ухвалою суду від 18 березня 2025 року (головуючий суддя Караван Р.В.) прийнято справу до провадження.
У зв`язку з довготривалою відсутністю головуючого судді Каравана Р.В., керуючись Рішенням зборів суддів Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2025 року №б, а також відповідно до частини дев`ятої статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України, пункту 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 11.11.2024 №39 (із змінами), та пунктів 15.1, 15.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському окружному адміністративному суді, затверджених зборами суддів 01.04.2025 року №2, справу передано для повторного автоматизованого розподілу між суддями.
Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2025 року, адміністративну справу за №640/2417621 передано на розгляд судді Одеського окружного адміністративного суду Стефанову С.О. 
Позиція позивача обґрунтовується наступним
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Приватне акціонерне товариство «Київський маргариновий завод» (далі Позивач, ПрАТ «КМЗ») знаходиться за адресою місто Київ, проспект Науки, будинок 3. 30.03.2020 р. між ПрАТ «КМЗ» (Сторона-2,) та Комунальним підприємством «КИЇВТРАНСПАРКСЕРВІС» (Сторона-1) було укладено договір №ДДП-20200330/01 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування (далі Договір), відповідно до якого Сторона-1 передає за плату Стороні-2 для експлуатації, утримання та облаштування майданчика для паркування транспортних засобів за адресою: м. Київ, Голосіївський район, просп. Науки, 3, в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва. В подальшому ПрАТ «КМЗ» отримало від КП «Київтранспарксервіс» лист від 11.02.2021 р. №053/05-656 про розірвання договору. В якому зазначено, що КП «Київтранспарксервіс» здійснює свою господарську діяльність на паркувальних майданчиках, перелік яких визначено в таблиці № 1 до додатка 5 до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві», а 24.12.2020 р. Київською міською радою було прийнято рішення №22/22, яким, зокрема, було викладено таблицю № 1 до додатка 5 до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року « 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» (далі таблиця №1) в новій редакції і виключено паркувальний майданчик за адресою м. Київ, Голосіївський район, проспект Науки, 3 з переліку таблиці №1. Враховуючи вищевикладене, КП «Київтранспарксервіс» втратило право передачі паркувального майданчика в експлуатацію за адресою м. Київ, Голосіївський район, проспект Науки, 3.
03.03.2021 р. виконавчим органом Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) (далі КМДА) було прийнято Розпорядження №445 «Про уповноваження Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) приймати рішення про розміщення, обладнання та функціонування відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва». (далі Розпорядження №445). Згідно п. 1 Розпорядження №445 уповноважити Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) приймати рішення про розміщення, обладнання та функціонування відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва. 25.03.2021 р. Департаментом транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі Відповідач, Департаментом транспортної інфраструктури) було прийнято Наказ №Н-67 «Про затвердження переліку відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва» (далі Наказ № Н-67). Відповідно до пункту 1 Наказу №Н-67 затверджується перелік відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва, що додається. Згідно пунктом 3 Наказу №H-67 комунальному підприємству «Київтранспарксервіс» забезпечити обладнання функціонування відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва, зазначених у пункті 1 цього наказу. Тобто Відповідач даним наказом затвердив (визначив) перелік конкретних майданчиків для паркування, які не відповідають переліку визначеному в таблиці № 1 до додатка 5 до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві».
В переліку відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва (далі перелік відведених майданчиків для паркування), затвердженого Наказом №Н-67, знаходиться в тому числі паркувальний майданчик в на проспекті Науки, 3 (п. 16 ІІ зони Голосіївського р-ну міста Києва), в той же час паркувальний майданчик з адресою м. Київ, проспект Науки, 3 в таблиці №1 до додатка 5 до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» відсутній як на дату прийняття Наказу №H-67 так і на дату подання цієї позовної заяви.
Вважаючи протиправним наказ Департаменту транспортної інфраструктури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.03.2021 року №Н-67 «Про затвердження переліку відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва» (зі змінами та доповненнями) та протиправними дії Департаменту транспортної інфраструктури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо затвердження переліку спеціально відведених місць (відведених майданчиків) для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва, позивач оскаржив їх до суду. 
Позиція відповідача обґрунтовується наступним
Департамент транспортної інфраструктури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не погоджується з доводами, викладеними у позовній заяві ПрАТ «Київський маргариновий завод», вважає їх безпідставними, необґрунтованими, та керуючись ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, проти позову заперечує в повному обсязі. Відповідач в цілому посилається на те, що Київським міським головою було видано розпорядження №445 від 03.03.2021, зі змісту якого вбачається уповноваження Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) приймати рішення про розміщення, обладнання та функціонування відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулиця і дорогах міста Києва. Вказане розпорядження є діючим та законним, а позивачем не оскаржується.
Абзацом першим пункта першого Положення про Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) затвердженого рішенням Київської міської ради від 02.03.2023 №6018/6059 (у редакції рішення Київської міської ради від 23.11.2023 №7407/7448) визначено, що Департамент є структурним підрозділом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), що утворений відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" у складі виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за рішенням Київської міської ради від 20.06.2002 №28/28 "Про утворення виконавчого органу Київської міської ради та затвердження його структури і загальної чисельності", Відповідно до п. 2 вищезазначеного Положення Департамент підзвітний і підконтрольний Київській міській раді, підпорядковується Київському міському голові, входить до структури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), виконує функції органу місцевого самоврядування та, у визначених законодавством України випадках, виконує функції державної виконавчої влади. Відповідно до п. 3 Положення Департамент у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, постановами Верховної Ради України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, рішеннями Київської міської ради, розпорядженнями Київського міського голови і розпорядженнями виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), іншими нормативно-правовими актами, а також цим Положенням. 
З метою виконання розпорядження голови Київської міської ради №445 від 03.03.2021, в спосіб та в межах наданих повноважень, Департаментом було прийнято Наказ №Н-67 від 25.03.2021 відповідно до якого Департаментом наказано Комунальному підприємству «Київтранспарксервіс» забезпечити обладнання та функціонування відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва. Враховуючи вищезазначене Наказ №Н-67 від 25.03.2021 не може бути визнаним протиправним та нечинним оскільки Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) діяв чітко у спосіб та в межах що передбачені Положенням про Департамент.
Позиція третьої особи - Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» обґрунтовується наступним 
КП «Київтранспарксервіс» не погоджується з доводами, викладеними у позовній заяві ПрАТ «Київський маргариновий завод», вважає їх безпідставними, необґрунтованими, та керуючись ст. 165 Кодексу адміністративного судочинства України, надав свої пояснення, зазначивши, що КП «Київтранспарксервіс» здійснює господарську діяльність згідно з рішенням Київської міської ради та у відповідності до діючого законодавства України, зокрема Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 №1051/1051 та Правил паркування транспортних засобів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1342. Рішенням Київської міської ради від 26.06.2007 №930/1591 «Про вдосконалення паркування автотранспорту в м. Києві» КП «Київтранспарксервіс» визначено єдиним оператором з паркування транспортних засобів в м. Києві. КП «Київтранспарксервіс» здійснює господарську діяльність на майданчиках для паркування, визначених та закріплених за Підприємством таблицею 1 до додатка № 5 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві». КП «Київтранспарксервіс» звертає увагу суду, що рішенням Київської міської ради від 29.11.2018 №222/6273 було внесено зміни до таблиці 1 до додатка № 5 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві», яким закріплено за Підприємством в тому числі майданчик для паркування за адресою м. Київ, Голосіївський р-н, просп. Науки, буд. 3. 30 березня 2020 року між Комунальним підприємством «Київтранспарксервіс» та Приватним акціонерним товариством «Київський маргариновий завод» було укладено договір №ДДП-20200330/01 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування (далі – Договір). Відповідно до п. 1.1. договору Сторона-1 передає за плату Сторона-2 для експлуатації, утримання та облаштування майданчика для паркування транспортних засобів за адресою м. Київ, Голосіївський р-н, просп. Науки, буд. 3, в межах III територіальної зони паркування м. Києва (далі майданчик для паркування), що включає 36 (тридцять шість) місць для платного паркування транспортних засобів, а також 4 (чотири) спеціальні місця для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю, для ведення діяльності з паркування транспортних засобів та здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхні транспортних засобів. Підпунктом 7.7.3 пункту 7.7. договору визначено, що Сторона-1 має право на дострокове розірвання договору в односторонньому порядку, зокрема, у випадку втрати Стороною-1 права передачі майданчика для паркування в експлуатацію з моменту втрати такого права. 15. 24.12.2020 Рішенням Київської міської ради №22/22 було внесено зміни до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві», яким з переліку було виключено майданчики для паркування, в тому числі і за адресою м. Київ, Голосіївський р-н, просп. Науки, буд. 3. Враховуючи дані обставини, 15.02.2021 КП «Київтранспарксервіс» було направлено лист №053/05-656 від 11.02.2021 про розірвання договору №ДДП-20200330/01 від 30.03.2020 у зв`язку з втратою права передачі паркувального майданчика в експлуатацію за адресою м. Київ, Голосіївський р-н, просп. Науки, буд. 3. Отже, договір №ДДП-20200330/01 від 30.03.2020 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування від 30.03.2020 було розірвано відповідно до його умов. Позовних вимог про визнання недійсним одностороннього правочину – листа КП «Київтранспарксервіс» про розірвання договору, або будь-яких інших вимог з цього приводу Позивач не заявляв.
Також третя особа зазначає, що у своїй позовній заяві ПрАТ «Київський маргариновий завод» посилається на те, що права можуть бути порушені в майбутньому. Отже, такі доводи ПрАТ «Київський маргариновий завод» КП «Київтранспарксервіс» вважає необґрунтованими та такими, що не можуть бути підставою для задоволення його позову.
Процесуальні дії та клопотання учасників процесу 
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року прийнято справу до розгляду. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України. 
19 грудня 2025 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. 
01 січня 2026 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» до суду надійшли Пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. 
Станом на 06 лютого 2026 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило. 
Вивчивши матеріали справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позиція позивача та відповідача, перевіривши її доказами суд встановив наступні факти та обставини. 
Обставини справи встановлені судом
Приватне акціонерне товариство «Київський маргариновий завод» (далі - позивач, ПрАТ «КМЗ») знаходиться за адресою місто Київ, проспект Науки, будинок 3. 
Також судом встановлено, що КП «Київтранспарксервіс» здійснює господарську діяльність згідно з рішенням Київської міської ради та у відповідності до діючого законодавства України, зокрема Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 року №1051/1051 та Правил паркування транспортних засобів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1342. 
Рішенням Київської міської ради від 26.06.2007 року №930/1591 «Про вдосконалення паркування автотранспорту в м. Києві» КП «Київтранспарксервіс» визначено єдиним оператором з паркування транспортних засобів в м. Києві. 
КП «Київтранспарксервіс» здійснює господарську діяльність на майданчиках для паркування, визначених та закріплених за Підприємством таблицею 1 до додатка № 5 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 року №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві». 
Судом встановлено, що рішенням Київської міської ради від 29.11.2018 року №222/6273 було внесено зміни до таблиці 1 до додатка № 5 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 року №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві», яким закріплено за Підприємством в тому числі майданчик для паркування за адресою м. Київ, Голосіївський р-н, просп. Науки, буд.
30 березня 2020 року між Комунальним підприємством «Київтранспарксервіс» та Приватним акціонерним товариством «Київський маргариновий завод» було укладено договір №ДДП-20200330/01 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування (далі – Договір).
Відповідно до п. 1.1. договору Сторона-1 передає за плату Сторона-2 для експлуатації, утримання та облаштування майданчика для паркування транспортних засобів за адресою м. Київ, Голосіївський р-н, просп. Науки, буд. 3, в межах III територіальної зони паркування м. Києва (далі майданчик для паркування), що включає 36 (тридцять шість) місць для платного паркування транспортних засобів, а також 4 (чотири) спеціальні місця для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю, для ведення діяльності з паркування транспортних засобів та здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхні транспортних засобів. 
Підпунктом 7.7.3 пункту 7.7. договору визначено, що Сторона-1 має право на дострокове розірвання договору в односторонньому порядку, зокрема, у випадку втрати Стороною-1 права передачі майданчика для паркування в експлуатацію з моменту втрати такого права.
24.12.2020 року рішенням Київської міської ради №22/22 було внесено зміни до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві», яким з переліку було виключено майданчики для паркування, в тому числі і за адресою м. Київ, Голосіївський р-н, просп. Науки, буд. 3. 
Враховуючи дані обставини, 15.02.2021 року КП «Київтранспарксервіс» було направлено лист №053/05-656 від 11.02.2021 про розірвання договору № ДДП-20200330/01 від 30.03.2020 у зв`язку з втратою права передачі паркувального майданчика в експлуатацію за адресою м. Київ, Голосіївський р-н, просп. Науки, буд. 3.
Судом встановлено, що договір №ДДП-20200330/01 від 30.03.2020 року про надання майданчика для експлуатації, утримання для облаштування від 30.03.2020 року було розірвано відповідно до його умов. 
Позовних вимог про визнання недійсним одностороннього правочину - листа КП «Київтранспарксервіс» про розірвання договору, або будь-яких інших вимог з цього приводу позивач не заявляв. 
03.03.2021 року виконавчим органом Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) (далі — КМДА) було прийнято Розпорядження №445 «Про уповноваження Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) приймати рішення про розміщення, обладнання та функціонування відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва» (далі - Розпорядження №445).
Згідно п. 1 Розпорядження №445 уповноважити Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) приймати рішення про розміщення, обладнання та функціонування відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва. 
Наказом Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.03.2021 року №Н-67 затверджено перелік відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулиця і дорогах міста Києва, яким передбачено паркувальний майданчик, розташований за адресою: м. Київ, Голосіївський район, просп. Науки 3, в межах III територіальної зони паркування м. Києва.
Як зазначає позивач, в переліку відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва, затвердженого Наказом №Н-67, знаходиться в тому числі паркувальний майданчик в на проспекті Науки, 3 (п. 16 ІІ зони Голосіївського р-ну міста Києва), в той же час паркувальний майданчик з адресою м. Київ, проспект Науки, 3 в таблиці № 1 до додатка 5 до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» відсутній як на дату прийняття Наказу №Н-67 так і на дату подання цієї позовної заяви.
15.07.2021 року адвокатом Кащенко М.Ю., який є представником ПрАТ «КМЗ», на адресу Департаменту транспортної інфраструктури було направлено адвокатський запит від 14.07.2021 р. №14/07-1 з проханням надати наступну інформацію: на якій підставі Департаментом транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було включено «паркувальний майданчик» за адресою м. Київ, проспект Науки, 3 до переліку відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва, затвердженого Наказом від 25.03.2021 р. №Н-67?; Ким (яким органом, установою) було здійснено затвердження переліку відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва, вказаних у Наказі від 25.03.2021 р. №H-67?; Чи здійснювалась державна реєстрація наказу Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.03.2021 р. №Н-67 «Про затвердження переліку відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах Києва» в Головному територіальному управлінні юстиції у місті Києві? Чи враховуються вимоги ДБН, зокрема ДБН В.2.3-15:2007, при розміщенні та обладнанні паркувальних майданчиків у місті Києві?.
На зазначений адвокатський запит від Департаменту транспортної інфраструктури На зазначений адвокатський запит від Департаменту транспортної інфраструктури було отримано відповідь (лист від 26.07.2021 р. №053-21045), відповідно до змісту якого повідомлено, що перелік відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва затверджено наказом директора Департаменту транспортної інфраструктури від 25.03.2021 р. №Н-67 «Про затвердження переліку відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва». Майданчики для паркування, закріплені у вищезазначеному наказі облаштовано відповідно до Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 р. №1342, Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306, норм, нормативів, стандартів з урахуванням безпеки дорожнього руху.
15.07.2021 року адвокатом Кащенко М.Ю., на адресу КП «Київтранспарксервіс» було направлено адвокатський запит від 14.07.2021 р. №14/07 з проханням надати наступну інформацію: На якій підставі КП «Київтранспарксервіс» здійснює (чи буде здійснювати) експлуатацію паркувального майданчика за адресою м. Київ, Голосіївський район, проспект Науки, 37; Чи здійснювало КП «Київтранспарксервіс» будь-які ремонтні роботи (в т. ч. асфальтування покриття, «ямкового ремонту» тощо) на паркувальному майданчику за адресою м. Київ, Голосіївський район, проспект Науки, 37; Чи враховуються вимоги ДБН, зокрема ДБН В.2.3-15:2007, при розміщенні та обладнанні паркувальних майданчиків у місті Києві.
На зазначений адвокатський запит від КП «Київтранспарксервіс» було отримано відповідь - лист від 03.08.2021 р. №053/05-3439, відповідно до змісту якого повідомлено, що КП «Київтранспарксервіс» здійснює господарську діяльність на паркувальних майданчиках, визначених і закріплених за Підприємством таблицею № 1 до додатка 5 до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року « 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» (зі змінами і доповненнями) та Наказом Департаменту транспортної інфраструктури від 25.03.2021 р. №H-67 «Про затвердження переліку відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва». Відповідно до Наказу за Підприємством закріплено майданчик для паркування з назвою: м. Київ, просп. Науки, 3 на 40 машино-місць. КП «Київтранспарксервіс» планує здійснювати здійснювати господарську діяльність на паркувальних майданчиках (в т. ч. на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, проспект Науки 3, який впритул примикає до будівлі ПрАТ «КМЗ»). 
Вважаючи протиправним наказ Департаменту транспортної інфраструктури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.03.2021 року №Н-67 «Про затвердження переліку відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва» (зі змінами та доповненнями) та протиправними дії Департаменту транспортної інфраструктури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо затвердження переліку спеціально відведених місць (відведених майданчиків) для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва, позивач оскаржив їх до суду. 
Релевантні джерела права та висновки суду
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
За ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.
Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування відповідно до Конституції України визначає Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні".
Відповідно до статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади. 
Відповідно до частини першої статті 101 Закону України «Про столицю України - місто герой Київ виконавчим органом Київської міської ради є Київська міська державна адміністрація, яка одночасно виконує функції державної виконавчої влади, що є особливістю здійснення виконавчої влади в місті Києві. 
Відповідно до підпункту 8 пункту «а» статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать підготовка та затвердження переліку спеціально відведених місць для паркування транспортних засобів. 
Згідно із підпунктом 71 пункту «а» статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: прийняття рішень про розміщення, обладнання та функціонування майданчиків для паркування транспортних засобів та стоянок таксі на вулицях і дорогах населених пунктів, здійснення контролю за дотриманням визначених правилами паркування транспортних засобів вимог щодо розміщення, обладнання та функціонування майданчиків для паркування. 
Згідно із статтею 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. 
Відповідно до частини першої статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. 
При цьому, виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) розпорядженням від 03.03.2021 року №445 уповноважив Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) приймати рішення про розміщення, обладнання та функціонування відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва. 
Вказане розпорядження є діючим та законним, а позивачем не оскаржується.
Разом з цим, підпунктом 10.13 пункту 10 Положення про Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 19 листопада 2018 року №2089 (у редакції розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 грудня 2020 року № 1936 Директор Департаменту відповідно до покладених до нього повноважень видає у межах своїх повноважень накази, організовує контроль за їх виконанням. 
Абзацом першим пункта першого Положення про Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) затвердженого рішенням Київської міської ради від 02.03.2023 року №6018/6059 (у редакції рішення Київської міської ради від 23.11.2023 №7407/7448) визначено, що Департамент є структурним підрозділом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), що утворений відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" у складі виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за рішенням Київської міської ради від 20.06.2002 року № 28/28 "Про утворення виконавчого органу Київської міської ради та затвердження його структури і загальної чисельності".
Відповідно до п. 2 вищезазначеного Положення Департамент підзвітний і підконтрольний Київській міській раді, підпорядковується Київському міському голові, входить до структури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), виконує функції органу місцевого самоврядування та, у визначених законодавством України випадках, виконує функції державної виконавчої влади. 
Відповідно до п. 3 Положення Департамент у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, постановами Верховної Ради України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, рішеннями Київської міської ради, Документ сформований в системі «Електронний суд» 18.12.2025 4 розпорядженнями Київського міського голови і розпорядженнями виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), іншими нормативно-правовими актами, а також цим Положенням.
З метою виконання розпорядження голови Київської міської ради № 445 від 03.03.2021 року, в спосіб та в межах наданих повноважень, Департаментом було прийнято Наказ №Н-67 від 25.03.2021 року відповідно до якого Департаментом наказано Комунальному підприємству «Київтранспарксервіс» забезпечити обладнання та функціонування відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва.
Зокрема, наказом Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.03.2021 №Н-67 затверджено перелік відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулиця і дорогах міста Києва, яким передбачено паркувальний майданчик, розташований за адресою: м. Київ, Голосіївський район, просп. Науки 3, в межах III територіальної зони паркування м. Києва.
З аналізу вказаних положень законодавства слід дійти висновку, що виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) розпорядженням від 03.03.2021 №445 в межах чинного законодавства України делегував свої повноваження, якими уповноважив структурний підрозділ Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) приймати рішення про розміщення, обладнання та функціонування відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва. 
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги про визнання протиправним та нечинним наказу Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.03.2021 року №Н-67 «Про затвердження переліку відведених майданчиків для паркування траспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва» (зі змінами та доповненнями), що містить перелік відведених майданчиків для паркування транспорних засобів, що розміщені на вулицях і дорогах міста Києва є безпідставними, не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Також суд зазначає, що позивач помилково посилається на порушення відповідачем норм Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності»
За змістом статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Приписами статті 1 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" встановлено:
- регуляторний акт це: прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання;
- прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.
- регуляторний орган Верховна Рада України, Президент України, Кабінет Міністрів України, Національний банк України, Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення, інший державний орган, центральний орган виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцевий орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, а також посадова особа будь-якого із зазначених органів, якщо відповідно до законодавства ця особа має повноваження одноособово приймати регуляторні акти. До регуляторних органів також належать територіальні органи центральних органів виконавчої влади, державні спеціалізовані установи та організації, некомерційні самоврядні організації, які здійснюють керівництво та управління окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, якщо ці органи, установи та організації відповідно до своїх повноважень приймають регуляторні акти.
Так, законодавчо чітко закріплено як визначення регуляторного акта, так і обов`язкові його ознаки, які визначені статтею 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
Визначальним є те, що такий акт:
приймається спеціально визначеним суб`єктом;
встановлює, змінює чи скасовує норми права;
застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб;
врегульовує господарські відносин, а також адміністративні відносини між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.
чи Визначальною умовою, що слугує критерієм загальності персоніфікованості суб`єктів впливу є їх коло. Адже кількість як величина має відносний характер, може змінюватись і не є сталим показником регулятивного впливу юридичних актів. Під час визначення кола суб`єктів, правовий статус яких регламентує правовий акт, необхідно зважати лише на ті із них (фізична чи юридична особа, орган, організація, спільність людей тощо), для яких правовим актом установлюються права та обов`язки безпосередньо, щодо яких праворегуляторний вплив є прямим (а не усіх суб`єктів, для яких він може мати якесь юридичне значення).
Тому, здатність правового акта поширювати свою чинність хоч і на певне коло, однак неперсоніфікованих осіб є ознакою нормативності.
Так, спірним рішенням, унормовано положення оскаржуваного рішення до вимог Закону України від 16 січня 2020 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», з метою впорядкування паркувального простору в місті Києві, шляхом затвердження переліку спеціально обладнаних майданчиків для паркування, які закріплені за комунальним підприємством «Київтранспарксервіс».
А відтак, оскаржуваний наказ Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не є регуляторним актом.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 03 лютого 2021 року по справі №816/630/18.
Відносно наявності порушеного права позивача у даних спірних правовідносинах, суд зазначає наступне. 
Відповідно до положень частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. 
Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Слід зазначити, що умовою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення органу місцевого самоврядування є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав, тобто створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб`єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона має право розраховувати в разі належної поведінки зобов`язаної особи. 
Отже, обов`язковою ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку та відповідно задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення органу місцевого самоврядування протиправно породжує, змінює або припиняє права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №18- рп/2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що е самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам. 
Слід зазначити, що лише у випадку наявності у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов виникає необхідність з`ясувати наявність чи відсутність факту порушення, невизнання або оспорення і відповідно виникає право у позивача звертатися до суду прийняти рішення про захист порушеного права.
Верховний Суд у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 527/451/17 зазначив, що «під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства.
Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах. Об`єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб.
Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, в адміністративного суду відсутні підстави для задоволення позову».
Таким чином, обов`язковою умовою для визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень є наявність факту порушення останнім прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулась за їх судовим захистом.
Відсутність порушеного права (свободи, охоронюваного законом інтересу) чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.
Крім того, Верховний Суд у Постанові від 10 квітня 2019 року по справі № 161/18677/17 зазначив, що обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Позивач просить визнати протиправним та нечинним наказ Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.03.2021 року № Н-67 «Про затвердження переліку відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва» (зі змінами та доповненнями). 
Позивач у своєму позові стверджує, що відповідачем було порушено його право на безоплатне використання паркувального майданчика розташованого за адресою: м. Київ, Голосіївський район, просп. Науки 3, в межах III територіальної зони паркування м. Києва.
Разом з цим, аналіз змісту позовної заяви не дає зрозуміти, яким чином та які саме права позивача були порушені відповідачем, оскільки як встановлено судом вище, позивач не є власником паркувального майданчика за адресою: м. Київ, Голосіївський район, просп. Науки 3, а експлуатував, утримував та облаштовував його на підставі та умовах укладеного Договору № ДДП-20200330/01 із Комунальним підприємством «Київтранспарксервіс».
В той же час, як встановлено судом, рішенням Київської міської ради від 24 грудня 2020 року № 22/22 «Про внесення змін рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві», відповідно до якого викладено в новій редакції Таблицю № 1 додатка № 5 до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» виключено з переліку паркувальних майданчиків, які закріплені за комунальним підприємство «Київтранспарксервіс», паркувальний майданчик, розташований за адресою: м. Київ, Голосіївський район, просп. Науки 3, в межах III територіальної зони паркування м. Києва.
В подальшому, як встановлено судом, враховуючи дані обставини, 15.02.2021 року КП «Київтранспарксервіс» було направлено лист №053/05-656 від 11.02.2021 року про розірвання договору № ДДП-20200330/01 від 30.03.2020 у зв`язку з втратою права передачі паркувального майданчика в експлуатацію за адресою м. Київ, Голосіївський р-н, просп. Науки, буд. 
Договір №ДДП-20200330/01 від 30.03.2020 року про надання майданчика для експлуатації, утримання для облаштування від 30.03.2020 року було розірвано відповідно до його умов. 
Позовних вимог про визнання недійсним одностороннього правочину – листа КП «Київтранспарксервіс» про розірвання договору, або будь-яких інших вимог з цього приводу позивач не заявляв, що не спростовано позивачем.
Як встановлено судом, КП «Київтранспарксервіс» здійснює господарську діяльність на відведених майданчиках для паркування, перелік яких затверджено Наказом Департаменту транспортної інфраструктури від 25.03.2021 року № Н-67 «Про затвердження переліку відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва» (із змінами та доповненнями). 
Суд наголошує, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. 
Порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи – позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення. 
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справ по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. 
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.08.2019 року у справі №1340/4630/18. 
При цьому звертаємо увагу, що позивачем у позовній заяві зазначено, що на думку позивача КП «Київтранспарксервіс» планує здійснювати господарську діяльність на майданчиках для паркування (в. т. ч. майданчику за адресою м. Київ, Голосіївський р-н, просп. Науки, буд. 3, який впритул примикає до будівлі ПрАТ «Київський маргариновий завод»), що може призвести до порушення його прав. Позивач вважає, що внаслідок прийняття оспорюваного Наказу № Н - 67 та здійснення господарської діяльності КП «Київтранспарксервіс» на майданчику для паркування за адресою м. Київ, Голосіївський р-н, просп. Науки, буд. 3, йому буде обмежено можливість використовувати під`їзди до будівель заводу (в. т. ч. спеціально ремонтних служб та пожежних машин за необхідності), позивача буде позбавлено можливості для безоплатного паркування транспортних засобів на прилеглій до ПрАТ «Київський маргариновий завод» території, де за рахунок коштів останнього в 2016 році був здійсненний ремонт асфальтобетонного покриття, що підтверджується договором укладеним з Комунальним підприємством «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них ШЕУ Голосіївського району м. Києва».
Суд зазначає, що вказані доводи позивача є припущеннями і не свідчать про дійсне порушення відповідачем та оспорюваним наказом прав ПрАТ «Київський маргариновий завод». 
Відтак позивач особисто у своїй позовній заяві зазначає, що на момент подачі позову його права не порушено, однак висловлює припущення, що вони можуть бути порушені в майбутньому. 
На підставі вищевикладеного, суд вважає, що станом на момент подачі позовної заяви та на момент розгляду справи наказом Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.03.2021 №Н– 67 «Про затвердження переліку майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах м. Києва» права позивача не порушено.
Положеннями частини першої статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. 
Отже, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах. 
Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Конституційний Суд України вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в своєму Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. 
Наведене свідчить про те, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. 
Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №504/4148/16-а, від 12.06.2020 у справі №804/3214/18, від 07.10.2022 у справі №640/28857/20. 
Відповідне порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача, який стверджує про їх порушення, з боку відповідача. 
Передумовою для захисту адміністративним судом прав особи є встановлення факту порушення прав такої особи, а адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.
У своїй позовній заяві ПрАТ «Київський маргариновий завод» посилається на те, що права можуть бути порушені в майбутньому, а відтак суд вважає, що такі доводи є необґрунтованими та такими, що не можуть бути підставою для задоволення його позову. 
З урахуванням викладеного, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача. 
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Згідно ч.2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Згідно Рішення ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.
За приписами ч.2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Таким чином, на підставі статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Київський маргариновий завод» не підлягають задоволенню. 
Розподіл судових витрат
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст.139 КАС України, судом не здійснюється.  
Керуючись ст.ст.2, 3, 6-12, 19, 77, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд,
В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову Приватного акціонерного товариства «Київський маргариновий завод» до Департаменту транспортної інфраструктури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунальне підприємство «Київтранспарксервіс» про визнання протиправним та нечинним наказу, зобов`язання вчинити певні дії – відмовити. 
Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Київський маргариновий завод» (03039, м. Київ, проспект Науки, буд. 3, код ЄДРПОУ 00333581).
Відповідач: до Департамент транспортної інфраструктури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01030, місто Київ, вул. Леонтовича, будинок 6, код ЄДРПОУ 37405284).
Третя особа: Виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01044, Україна, Київ 1, вул. Хрещатик, 36, код ЄДРПОУ 22883141).
Третя особа: Комунальне підприємство «Київтранспарксервіс» (01030, Україна, Київ 30, вул. Леонтовича 6, код ЄДРПОУ 35210739).

Суддя С.О. Cтефанов

.