ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
61022, м. Харків, пр. Науки, 5
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
26.01.2026р. Справа №905/993/25  
Господарський суд Донецької області у складі судді Харакоза К.С.,
секретар судового засідання Пелих Т.В.,
розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 , м.Донецьк,
до відповідача Приватного підприємства "Стем "Монолит", м.Донецьк, 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 , м.Донецьк,
про припинення трудових правовідносин та правовідносин представництва,

представники:
позивач – не з`явився,
від відповідача – не з`явився,
третя особа – не з`явився,
ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до Приватного підприємства "Стем "Монолит", про припинення трудових правовідносин та правовідносин представництва.
Хід розгляду справи та процесуальні дії.
Ухвалою від 24.09.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі №905/993/25; справу визнав розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначив на 17.10.2025 року; визнав обов`язковою явку сторін в судове засідання в режимі відеоконференції; встановив сторонам строк на подання заяв по суті спору, заперечень та доказів.
Ухвалою від 17.10.2025 суд відклав розгляд справи на 03.11.2025 року; визнав явку позивача в судове засідання обов`язковою (в режимі відеоконференції).
Ухвалою від 03.11.2025 суд відклав розгляд справи на 17.11.2025 року; визнав явку позивача в судове засідання обов`язковою (в режимі відеоконференції).
Ухвалою від 17.11.2025 суд відклав розгляд справи на 08.12.2025 року; визнав явку позивача в судове засідання обов`язковою (в режимі відеоконференції). 
08.12.2025 судове засідання не відбулося з причини оголошення на території м.Харків повітряної тривоги.
08.12.2025 на адресу суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому позивач просить суд долучити до матеріалів справи документи, що підтверджують смерть єдиного учасника ПП "СТЕМ "Монолит" та документи, що підтверджують відсутність господарської діяльності відповідача. 
Ухвалою від 08.12.2025 суд призначив розгляд справи №905/993/25 в судовому засіданні на 22.12.2025 року; визнав явку позивача в судове засідання обов`язковою (в режимі відеоконференції).
22.12.2025 на адресу суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому позивач просить суд долучити до матеріалів справи додаткові документи.
Ухвалою від 22.12.2025 суд відклав розгляд справи на 09.01.2026; залучив до участі у справі ОСОБА_2 третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача; зобов`язав позивача направити на адресу ОСОБА_2 копію позовної заяви з додатками; докази направлення надати суду; зобов`язав ОСОБА_2 надати суду та сторонам пояснення стосовно обставин, що викладені в позовній заяві; визнати явку сторін в судове засідання обов`язковою (в режимі відеоконференції); ухвалив здійснити запити відносно ОСОБА_2 щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери, з Єдиного державного демографічного реєстру щодо зареєстрованого місця проживання Іштокіна Руслана Олександровича.
08.01.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява, в якій повідомлено про неможливість відправки третій особі копії позовної заяви з додатками у зв`язку з тим, що остання відома адреса - тимчасово окупована територія України.
Ухвалою від 09.01.2026 суд закрив підготовче провадження, призначив розгляд справи по суті на 26.01.2026.
Позиції учасників справи.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у зв`язку зі смертю єдиного учасника Приватного підприємства "Стем "Монолит" та відсутністю осіб, які прийняли в спадщину корпоративні права на підприємство, відсутня можливість звільнення позивача з посади директора Приватного підприємства "Стем "Монолит" в добровільному та позасудовому порядку. Як на правову підставу позивач посилається на статті 22, 38 Кодексу законів про працю України. 
Відзив на позовну заяву суду не наданий.
Третя особа письмові пояснення по суті спору не надала, свою позицію щодо предмету спору не висловила. 
Щодо повідомлення відповідача, третьої особи.
Відповідно до ч. 5 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.
Згідно з частиною одинадцятою статті 242 ГПК України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Судом встановлено, що відповідач та третя особа у справі електронний кабінет в підсистемі “Електронний суд” не зареєстрували. 
Згідно позовної заяви, відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням відповідача, є: м.Донецьк, вул.Туманяна, б.9, кв. 27.
Згідно Акту відділу документального забезпечення та контролю (канцелярія) Господарського суду Донецької області від 23.10.2025 ухвала про відкриття провадження у справі №905/993/25 не відправлена у зв`язку з тимчасовою відсутністю обміну з відділенням поштового зв`язку у місті Донецьку в умовах воєнного стану. 
Згідно матеріалів справи місцезнаходженням третьої особи, є: м.Донецьк, вул. Шуйська, б.5, кв.99. 
Згідно Акту відділу документального забезпечення та контролю (канцелярія) Господарського суду Донецької області від 24.12.2025 ухвала про залучення третьої особи та відкладення розгляду справи №905/993/25 не відправлена у зв`язку з тимчасовою відсутністю обміну з відділенням поштового зв`язку у місті Донецьку в умовах воєнного стану. 
Відповідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, що затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій №376 від 28.02.2025, Донецький район та м. Донецьк, зокрема, відноситься до тимчасово окупованих Російською Федерацією території України. Статтею 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають електронного кабінету, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання.
Задля повідомлення відповідача, третьої особи про відкриття провадження у справі, на офіційному сайті Господарського суду Донецької області на веб-порталі “Судова влада” було опубліковано оголошення зі змістом резолютивної частини ухвал про відкриття провадження у справі, відкладення розгляду справи. Роздруківки оголошень наявні в матеріалах справи.
У даному випадку судом враховано, що за приписами ч. 1 ст. 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч.2 ст. 2 Закону України “Про доступ до судових рішень” усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України “Про доступ до судових рішень” для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст. 4 Закону України “Про доступ до судових рішень”).
Враховуючи наведене, суд зазначає, що відповідач та третя особа не були позбавлені права та можливості ознайомитись з ухвалами у справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
Отже, відповідач, третя особа були належним чином повідомлені про рух справи.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов, у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк, не скористався.
У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).
Фактичні обставини справи.
31.10.1994 проведено державну реєстрацію Приватного підприємства "Стем "Монолит" (далі – відповідач, ПП "Стем "Монолит", підприємство), про що в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений відповідний запис №12661200000036603, дата запису 15.07.2010, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Місцезнаходження юридичної особи: 83077, Україна, Донецька обл., місто Донецьк, вулиця Туманяна, будинок 9 квартира 27; засновник: ОСОБА_3 .
11 червня 2010 року ОСОБА_1 призначено на посаду директора Приватного підприємства "Стем "Монолит". На дату призначення директором підприємства єдиним його учасником був батько позивача - ОСОБА_3 .
Згідно свідоцтва про смерть виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Петровського районного управління юстиції у місті Донецьку Донецької області 18 червня 2010 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
За поясненнями позивача, після смерті ОСОБА_3 , частку у статутному капіталі Приватного підприємства "Стем "Монолит" ніким зі спадкоємців не було прийнято. Наведене твердження позивача спростовується відомостями Спадкового реєстру.
Так 19.04.2011 державним нотаріусом Другої Донецької державної нотаріальної контори видані свідоцтва про право на спадщину за законом: №2-612 ОСОБА_2 на 1/2 частку Приватного підприємства "Стем "Монолит", ідентифікаційний код юридичної особи 21989989; №2-614 ОСОБА_1 на 1/2 частку приватного підприємства "Стем "Монолит", ідентифікаційний код юридичної особи 21989989. 19.04.2011 проведено реєстрацію видачі свідоцтв про право на спадщину в Спадковому реєстрі. Державна реєстрація змін власників підприємства не здійснювалась.
Як зазначалось, ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) був залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, проте пояснень по суті спору не надав. 
За поясненнями позивача, починаючи з 2010 року Приватне підприємство "Стем "Монолит" не здійснює господарської діяльності, відомості в реєстр щодо набуття часток у статутному капіталі спадкоємцями не вносились.
В Рішенні Державної податкової інспекції у Куйбишевському районі м. Донецька від 25.05.2011 року № 13490/10/15-013 «Про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість» зазначено, що перелічені в рішенні документи є підставою для анулювання реєстрації платника податку на додану вартість (Приватне підприємство "Стем "Монолит", ідентифікаційний код 21989989, місцезнаходження: м.Донецьк, вул. Туманяна, б.9, кв. 27), у зв`язку з тим, що платник податків протягом дванадцяти послідовних податкових місяців подає податковому органу декларації з податку на додану вартість, які свідчать про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту, та відповідно до п.п. «г» п. 184.1 ст.184 Податкового Кодексу України № 2755-VІ від 02.12.10 (із змінами та доповненнями). Днем прийняття рішення про анулювання реєстрації є дата його підписання керівником податкового органу.
В листі №15478/6/05-99-12-01-08 від 12.12.2025 Головне управління ДПС у Донецькій області Державної податкової служби України повідомило позивача, що за даними інформаційно-комунікаційної системи ДПС станом на 10.12.2025 від банківських установ отримано повідомлення про закриття всіх раніше відкритих рахунків ПП "Стем "Монолит", повідомлення від банків, інших фінансових установ, небанківських надавачів платіжних послуг, емітентів електронних грошей про відкриття інших рахунків до ТУ ДПС не надходили, остання звітність ПП "Стем "Монолит" надана 25.02.2015 за 2014 рік, заборгованість з податків, зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, не обліковується.
Позивач вказує, що у зв`язку із смертю єдиного засновника Приватного підприємства "Стем "Монолит", не має можливості здійснити дії, спрямовані на вирішення питання про звільнення позивача з посади директора Приватного підприємства "Стем "Монолит", що порушує охоронювані законом права позивача. Наведене стало підставою для звернення з цим позовом.
Правове обґрунтування і оцінка суду.
Оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позову з наведених нижче підстав.
Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.
Предметом позову в даній справі є вимога керівника (директора) приватного підприємства визнати припиненими трудові відносини та відносин представництва з відповідачем.
Відповідно до ст. 8 ЦК України та ч.10 ст.11 ГПК України, у разі якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує аналогію закону. Оскільки чинним законодавством України не визначено спеціального порядку звільнення директора приватного підприємства, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин за аналогією відповідні положення ЦК України та Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», які регулюють подібні за змістом правовідносини, з урахуванням їх правової природи та цілей правового регулювання.
Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.
Право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка на її думку порушує її права й охоронювані законом інтереси.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.
Конституційний Суд України у рішеннях від 7 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.
Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.
Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України.
У пункті 4 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.
Згідно з частиною першою статті 38 Кодексу законів про працю України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Верховний Суд у постанові від 17.02.2020 по справі №462/5997/17 розтлумачив особливості звільнення директора товариства, на відміну від іншого працівника є те, що дана особа є керівною і звільняється не лише на підставі вимог КЗпП України, а й з урахуванням вимог Закону України "Про господарські товариства", відповідно до якого має право самостійно ініціювати скликання загальних зборів товариства.
Зокрема Верховний Суд зазначив: “Директор товариства користується такими ж правами як і будь-який інший працівник. Разом з тим, особливість звільнення директора із займаної посади полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників Товариства.
Системний аналіз положень статті 38 Кодексу законів про працю України, статті 145 Цивільного кодексу України, статей 58, 60, 62 Закону України "Про господарські товариства" дає підстави для висновку, що праву директора товариства на звільнення за власним бажанням кореспондує обов`язок учасників товариства провести загальні збори та розглянути заяву директора про звільнення і створення виконавчого органу.”
Управління товариством здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (частини перша, друга статті 97 ЦК України). Частинами першою - четвертою статті 99 ЦК України передбачено, зокрема, що загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб.
За змістом статті 28 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» органами товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган.
Загальні збори учасників є вищим органом товариства (частина перша статті 29 Закону № 2275-VIII), до компетенції якого належить, зокрема, обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства (пункт 7 частини другої статті 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»).
Ці корпоративні відносини також є підставою для виникнення відносин представництва товариства перед третіми особами, а також трудових відносин, що регулюються законодавством про працю, та виникають у зв`язку з укладенням в установленому порядку (частина дванадцята статті 39 Закону № 2275-VIII) з одноосібним виконавчим органом (членом колегіального виконавчого органу) трудового договору (контракту).
Повноваження одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу можуть бути припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень лише шляхом обрання нового одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу або тимчасових виконувачів їхніх обов`язків. У разі припинення повноважень одноосібного виконавчого органу або члена колегіального виконавчого органу договір із цією особою вважається припиненим. Статутом товариства може бути передбачено вимогу про обрання нових членів чи тимчасових виконувачів обов`язків для всіх членів колегіального виконавчого органу (ч.13 ст. 39 Закону України “Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю”).
За змістом п.10.1. Статуту Приватного підприємства "Стем "Монолит" засновник підприємства уповноважений приймати рішення по будь-яким питанням діяльності підприємства. 
До виключної компетенції засновника відноситься, зокрема, призначення та звільнення директора підприємства (п.10.2. Статуту Приватного підприємства "Стем "Монолит"). Виконавчим органом підприємства є директор, який призначається засновником (п.10.3. Статуту Приватного підприємства "Стем "Монолит"). При призначенні директора засновник укладає з ним контракт, в якому визначаються права, строки найму, обов`язки та відповідальність директора перед засновником, умови його матеріального забезпечення і звільнення його з посади (п.10.4. Статуту Приватного підприємства "Стем "Монолит").
Отже, зі змісту наведених положень законодавства та Статуту відповідача убачається, що позивач, як директор підприємства, не має самостійних повноважень щодо вирішення питання про своє звільнення з посади директора. Відкликання виконавчого органу віднесено до виключної компетенції власника підприємства.
Матеріали справи не містять контракту про призначення директором Приватного підприємства "Стем "Монолит" ОСОБА_1 .
Позивач пояснив, що при небезпеці окупації міста Донецька у 2014 році він був змушений залишити місто, документи, що стосуються діяльності підприємства залишилися на окупованій території.
Водночас, про призначення ОСОБА_1 директором Приватного підприємства "Стем "Монолит" 11.06.2011 свідчать відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 
Суд зазначає, що кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК України, втрачає сенс.
Враховуючи, що єдиний засновник відповідача є померлим, а спадкоємці, в рівних долях не зареєстрували відомості про набуття прав на статутний капітал, місцезнаходженням підприємства є тимчасово окупована територія, законодавчо передбачена вимога про направлення заяви про звільнення керівника з займаної посади не могла бути виконана.
Водночас, ОСОБА_1 висловлює небажання виконувати функції директора відповідача та перебувати з даним підприємством у відносинах представництва.
Відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Згідно з частиною першою статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 11 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.09.2023 у справі №127/27466/20 зазначила, що позовні вимоги про визнання трудових правовідносин припиненими, або про звільнення, або про припинення трудових правовідносин та/або правовідносин представництва у такому спорі спрямовані насамперед на припинення правовідносин з управління, які існують між директором та товариством.
Оскільки, матеріали справи не містять укладеного трудового договору (контракту) між позивачем та відповідачем, спір не виник стосовно припинення такого правочину.
Відтак у спірних правовідносинах судом не застосовуються норми статті 38 КЗпП України, яка визначає порядок розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника.
Таким чином, належним та ефективним способом захисту прав та законних інтересів позивача буде не вимога про визнання трудових відносин припиненими (визначення юридичного факту), про що йдеться у постановах КЦС ВС від 24.12.2019 у справі №758/1861/18 та від 17.03.2021 у справі №761/40378/18, а вимога припинити такі трудові відносини за рішенням суду, які (трудові відносини) будуть припинені саме з дати набрання судовим рішенням законної сили, адже констатація ретроспективно припинення трудових відносин певною датою у минулому, по суті зводиться до встановлення факту припинення цих правовідносин з відповідної дати без прийняття загальними зборами товариства відповідного рішення.
За приписом частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тож суд враховує висновки Великої Палати, викладені у постанові Верховного Суду від 06.09.2023 у справі № 127/27466/20.
Враховуючи вище наведені положення законодавства, суд дійшов висновків про обґрунтованість вимог позивача. Трудові відносини позивача з відповідачем припиняються з дати набрання рішенням законної сили.
Розподіл судових витрат.
З огляду на положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача, оскільки суд дійшов висновку, що його поведінка (бездіяльність) як директора відповідача призвела до виникнення спору. 
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Іштокіна Павла Олександровича задовольнити.
Припинити трудові відносини ОСОБА_1 та відносини представництва Іштокіна Павла Олександровича (РНОКПП: НОМЕР_3 , паспорт № НОМЕР_4 , орган, що видав: 7110, дата видачі: 23.07.2018; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) з Приватним підприємством "Стем "Монолит" (ідентифікаційний номер: 21989989; адреса: м.Донецьк, вул. Туманяна, б.9, кв. 27) з дня набрання рішенням законної сили.
Згідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
В судовому засіданні 26.01.2026 складено вступну та резолютивну частини рішення. 
Повний текст рішення складено та підписано 04.02.2026.
Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду.
Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі http://dn.arbitr.gov.ua.

Суддя К.С. Харакоз