СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року м. Харків Справа № 917/1374/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І. , суддя Хачатрян В.С.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім - Укртатнафта» (вх. №2587) на рішення Господарського суду Полтавської області від 17.11.2025 у справі №917/1374/25
за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця», вул.Єжи Гедройця, 5, м. Київ, 03150
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім – Укртатнафта», проїзд Галузевий, 4, м.Кременчук, Полтавська область, 39610
про стягнення 107 622,50 грн,-

ВСТАНОВИВ:
Позивач – Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до відповідача – Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім – Укртатнафта», в якій просить суд стягнути з відповідача 107 622,50 грн штрафу за порушення положень Статуту залізниць України.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що вантажовідправник неправильно зазначив в накладній № 42829407 масу вантажу у вагоні № 74954181, про що був складений комерційний акт. Відповідно до положень статей 118, 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначені в накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код і адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача штраф в розмірі 107 622,50 грн.
Рішенням Господарського суду Полтавської області 17.11.2025 у справі №917/1374/25 позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім – Укртатнафта» на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» 107 622,50 грн штрафу за неправильно зазначену в накладній №42829407 масу вантажу у вагоні №74954181 та судовий збір у сумі 2 422,40 грн.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт наявності надлишку дизельного палива масою 650 кг у вагоні №74954181, що не відповідає масі нетто зазначеній у накладній №42829407, а тому суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім – Укртатнафта» з рішенням суду першої інстанції не погодилось, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 17.11.2025 у справі №917/1374/25 за позовною заявою Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім-Укртатнафта» і ухвалити нове рішення, яким відмовити Акціонерному товариству «Українська залізниця» в задоволенні позовних вимог в повному обсязі; судові витрати покласти на позивача.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає наступне.
- суд першої інстанції зробив висновок, що залізничні ваги позивача зважують точніше ніж залізничні ваги відповідача, а також, проігнорував той факт, що кількість дизельного палива налитого в вагоно-цистерни, зваженого на залізничних вагах відповідача та відправленого на адресу одержувача, однакова. Також апелянт вважає, надані відповідачем докази щодо належної повірки своїх ваг відповідно до чинного метрологічного законодавства України та щодо їх точності у порівнянні з вагами позивача, є більш вірогідними аніж докази позивача;
- при передачі 10.05.2025 вагона-цистерни №74954181 до перевезення був складений акт загальної форми №286, який підписали прийомоздавальник вантажу та багажу парку ТСБ станції Кагамлицька, представник ВОХР (стрільцем команди воєнізованої охорони Кременчук виробничого підрозділу «Полтавський загін воєнізованої охорони» філії «Відомча воєнізована охорона» АТ «Укрзалізниця»). Тобто, працівники позивача (прийомоздавальник вантажу та багажу парку ТСБ станції Кагамлицька та стрілець команди воєнізованої охорони) підтвердили факт завантаження у цистерну дизельного пального у кількості 63 200 кг та прийняли цю кількість до перевезення. Однак суд першої інстанції проігнорував цей факт, та не надав належної оцінки тому, що 10.05.2025 працівники залізниці перевірили кількість навантаженого у цистерну дизельного пального;
- суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні посилається на Правила видачі вантажів, що є незаконним, оскільки єдиний порядок здійснення відпуску, транспортування, визначення маси нафти та нафтопродуктів регулюється Інструкцією «Про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів на підприємствах та організаціях України» затвердженої Наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерстватранспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики № 281/171/578/155 від 20.05.2008 (надалі – Інструкція №281/171/578/155);
- комерційний акт №420008/3 від 12.05.2025 складено і підписано з порушенням Правил складення актів, а тому, цей комерційний акт не є належним доказом на підтвердження обставин неправильного зазначення відповідачем маси вантажу у залізничній накладній.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім – Укртатнафта» на рішення Господарського суду Полтавської області від 17.11.2025 у справі №917/1374/25. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім – Укртатнафта» на рішення Господарського суду Полтавської області від 17.11.2025 у справі №917/1374/25 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без виклику учасників справи. Позивачу встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, а також докази надсилання (надання) копії відзиву та доданих до нього документів апелянтові. Витребувано у Господарського суду Полтавської області матеріали справи №917/1374/25.

17.12.2025 через систему «Електронний суд» від Акціонерного товариства «Українська залізниця» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін; судові витрати покласти на відповідача.
22.12.2025 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №917/1374/25.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів встановила такі обставини спору.
Акціонерним товариством «Українська залізниця» надано Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий дім - Укртатнафта» (далі - відправник) послуги з перевезення вантажу відповідно до перевізного документа - накладної № 42829407.
10.05.2025 року згідно залізничної накладної №42829407 із станції Кагамлицька Південної вантажовідправником на станцію ім. Тараса Шевченка Одеської залізниці відправлено вантажоодержувачу виробничому підрозділу «ТЧ-5» (код ЄДРПОУ 40081200/145) відправлено вантаж – Паливо дизельне.
Відповідно до п.2.3 Правил оформлення перевізних документів, в графі 55 накладної №42829407 зазначено: «Правильність внесених відомостей підтверджую Лепська Алла Миколаївна «ЕЦП» 10.05.2025 19:50 Відправник Підпис». Ця обставина відповідачем не спростована.
10.05.2025 при передачі вагона-цистерни №74954181 до перевезення з масою брутто – 89200 кг, нетто (маса вантажу) – 63200 кг, був складений акт загальної форми (ГУ-23) №286, який підписали прийомоздавальник вантажу та багажу парку ТСБ станції Кагамлицька, представник ВОХР (стрільцем команди воєнізованої охорони Кременчук виробничого підрозділу «Полтавський загін воєнізованої охорони» філії «Відомча воєнізована охорона» АТ «Укрзалізниця»).
12.05.2025 на станцію ім. Т. Шевченка Одеської залізниці прибув вагон №74954181.
Позивач вказує, що після прибуття вагону з вантажем на станцію призначення на підставі Регламенту взаємодії філії «Центр забезпечення виробництва» АТ Укрзалізниця з постачальниками дизельного палива та іншими контрагентами, регіональними філіями, філіями АТ «Укрзалізниця» при прийманні, перевантаженні та передачі дизельного палива регіональним філіям, філіям АТ «Укрзалізниця» (п.1.1, п. 4.5 Регламенту та ч.2 ст.24 Статуту залізниць України - де передбачене право залізниці перевіряти правильність відомостей, зазначених у накладній, а також кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній), 12.05.2025 було перевірено масу вантажу у вагоні №74954181, що слідував згідно залізничної накладної №42829407 на 150-тонних вагонних вагах станції ім. Т. Шевченка Одеської залізниці держповірки 18.07.2024. Зважування проводилося двічі з розчепленням, вага підтвердилась. Зважування проводилося у присутності працівників залізниці та воєнізованої охорони.
Комісійним обстеженням вантажу у вагоні № 74954181 встановлено:
фактична маса брутто вагона склала – 89 850 кг;
тара вагона за перевізним документом – 26 000 кг;
маса вантажу нетто за перевізним документом – 63 200 кг;
фактична маса вантажу нетто – 63 850 кг, що на 650 кг більше, ніж зазначено у перевізному документі.
Після вивантаження вагону № 74954181 було проведено переважування порожнього вагону на 150-тонних вагонних вагах станції ім. Т. Шевченка (держповірка від 18.07.2024). За результатами двох переважувань маса нетто порожнього вагону склала 25 950 кг, що з урахуванням похибки ваг (±50 кг, відповідно до п. 12 Особливих відміток Технічного паспорту) підтверджує масу нетто вантажу, зазначену у перевізному документі (26 000 кг).
Для засвідчення зазначеного факту згідно ст.129 Статуту залізниць України та Правил складання актів, станцією ім. Т. Шевченка Одеської залізниці було складено Комерційний акт від 12.05.2025 №420008/3.
12.05.2025 станцією Ім. Т. Шевченка Одеської залізниці через телеграф ст. ім. Т. Шевченка Одеської залізниці на станцію Кагамлицька Південної залізниці була відправлена оперативна телеграма №341 повідомлення про перевірку маси вантажу у вагоні №74954181 який прибув по накладній №42829407.
Позивач вказує, що факт неправильного зазначення відправником в накладній №42829407 маси вантажу у вагоні № 74954181, засвідчений комерційним актом від 12.05.2025 №420008/3 у відповідності до вимог статті 129 Статуту, є підставою для покладення на вантажовідправника відповідальності шляхом стягнення штрафу у п`ятикратному розмірі провізної плати за всю відстань перевезення.
За даних обставин, позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача 107 622,50 грн штрафу із розрахунку: 21 524,50 (розмір провізної плати, вагон № 74954181)*5= 107 622,50 грн.
Суд першої інстанції задовольнив позов повністю, що стало підставою для звернення відповідача до апеляційного суду зі скаргою.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає про таке.
Предметом судового розгляду даної справи є вимога Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення штрафу з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім - Укртатнафта».
Підставою позовних вимог є порушення відповідачем приписів статтей 118, 122 Статуту залізниць України, а саме: інформація про масу вантажу у вагоні №74954181, визначена ТОВ «Торговий дім - Укртатнафта» у накладній №42829407 не відповідала масі, встановленій внаслідок проведення перевірки станцією призначення ім. Т. Шевченка Одеської залізниці.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст.86 наведеного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За приписами ч. 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Згідно із ч. 2 ст. 908 ЦК України умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Відповідно до ч. 3 ст. 909 ЦК України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.
За приписами ст. 6 Статуту залізниць України накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи - одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.
Відповідно до ст. 23 цього Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).
Статтею 37 вказаного Статуту встановлено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Перелік вантажів, що можуть перевозитися насипом і наливом, установлюється Правилами. Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.
У відповідності до пунктів. 2.1, 2.2 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом №644 від 21.11.2000 Міністерства транспорту України графи «Маса вантажу, визначена відправником, кг», «Спосіб визначення маси» заповнюються вантажовідправником. 
Згідно з п. 2.3 Правил оформлення перевізних документів у графі 55 «Правильність внесених відомостей підтверджую» представник відправника вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. Представник відправника повинен мати довіреність на оформлення перевезення.
Разом з тим, у п. 2.6. Правил оформлення перевізних документі зазначено, якщо після оформлення перевізних документів на прийнятий до перевезення вантаж на станції відправлення була виявлена невідповідність між фактичною кількістю вантажу і зазначеною в перевізних документах, то відправник повинен привести фактичну кількість вантажу у відповідність до кількості, зазначеної в перевізних документах (довантажити, вивантажити), або оформити нові перевізні документи, зазначивши в них виявлену фактичну кількість вантажу.
Маса вантажу вважається правильною, якщо різниця між фактично виявленою масою і зазначеною в перевізних документах не перевищує 0,2%.
За змістом абз. 3, 5 п. 40 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом №644 від 21.11.2011 Міністерства транспорту України, вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються перевізником до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу.
Перевізник має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення
Статтею 24. Статуту залізниць України визначено, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.
Відповідно до ст. 52 Статуту залізниць України на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі, зокрема, прибуття вантажу у пошкодженому вагоні (контейнері), а також у вагоні (контейнері) з пошкодженими пломбами відправника або пломбами попутних станцій; прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами; прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах, передбачених Правилами.
У решті випадків вантажі, завантажені відправником, і ті, що прибули у справних вагонах, контейнерах із непошкодженими пломбами відправника, а також без ознак недостачі, псування, пошкодження на відкритому рухомому складі або у критих та інших вагонах без пломб, якщо такі перевезення передбачені Правилами, видаються без перевірки їх кількості і стану. 
Маса вантажу вважається правильною, якщо різниця у масі, визначена на станції відправлення, порівняно з масою, що виявилася на станції призначення, не перевищує: у разі надлишку - граничного розходження визначення маси нетто.
Згідно із ст. 129 вказаного Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, таких обставин як невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах. Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.
Відповідно до п. 5.5 розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому, відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.
Згідно із ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначену у накладній масу вантажу з відправника стягується штраф у розмірі згідно із ст. 118 цього статуту. Штраф підлягає стягненню у п`ятикратному розмірі плати за користування вагонами.
Судами встановлено, що факт невідповідності маси вантажу у вагоні № 74954181 підтверджується складеним внаслідок переважування вантажу комерційним актом форми ГУ-22 № 420008/3 від 12.05.2025, а також Протоколом зважування від 12.05.2025 та Протоколом переважування вагону № 74954181 від 12.05.2025.
Відповідач факт зважування не оспорює, проте зазначає, що ним було дотримано процедуру зважування вантажу з урахуванням приписів Інструкції «Про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів на підприємствах та організаціях України» затвердженої Наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики № 281/171/578/155 від 20.05.2008 (далі - Інструкція №281).
Перевіривши розрахунок заявленого АТ «Українська залізниця» до стягнення з відповідача штрафу за неправильно зазначену масу вантажу, суд першої інстанції вказав, що розрахунок штрафу позивачем здійснено відповідно до ст. 118 Статуту залізниць України на підставі провізної плати, а тому вимоги про його стягнення, на підставі зазначеного вище, є законними та обґрунтованими.
Колегія суддів погоджується із таким висновком та зазначає, що з аналізу наведених норм матеріального права вбачається, що обов`язок визначення маси вантажу та зазначення достовірних відомостей у перевізних документах покладено саме на вантажовідправника, який несе відповідальність за всі наслідки їх неправильності, неточності або неповноти. При цьому залізниця наділена правом здійснювати перевірку правильності зазначених у накладній відомостей як на станції відправлення, так і під час перевезення та на станції призначення, а встановлені розбіжності підлягають фіксації комерційним актом, що є належним і допустимим доказом у спорах щодо перевезення вантажів.
Апеляційний суд вважає, що позивач надав достатню кількість доказів, що підтверджують наявність розбіжності фактичної маси вантажу вагона № 74954181 з вказаною інформацією у накладній №42829407 від 10.05.2025. Зокрема, підтверджено наявність надлишку вантажу у розмірі 650 кг, про що вказано у комерційному акті форми ГУ-22 № 420008/3 від 12.05.2025 у Розділі Д. Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку; в акті форми 5-НП № 72 про приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю від 12.05.2025, а також надіслано на станцію Кагамлицька Південної залізниці оперативну телеграму №341 з повідомленням про перевірку маси вантажу у вагоні №74954181 який прибув по накладній №42829407.
З огляду на імперативні приписи статей 118, 122 Статуту залізниць України, встановлення самого факту неправильного зазначення відправником маси вантажу у накладній є достатньою правовою підставою для застосування до нього штрафних санкцій у п`ятикратному розмірі провізної плати, незалежно від доведення вини чи настання збитків у перевізника.
Отже, з урахуванням установлених обставин та належних доказів, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем доведено факт порушення відповідачем вимог транспортного законодавства, а заявлені вимоги про стягнення штрафу є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, як і правильно зазначив про це суд першої інстанції.

Щодо доводів апелянта про різні типи ваг у позивача та відповідача.
Апелянт зазначає, що відповідно до накладної № 42829407 зважування на станції відправлення проводилось на вагонних вагах, maх 200 т, заводський №94002-003 TRAPPER SCALEX, які пройшли повірку в установленому порядку. Натомість в доданих до позовної заяви додатках, зокрема, наданої позивачем копії технічного паспорту, вбачається, що зважування проводилося на вагонних тензометричних вагах, що відрізняються інженерно-технічними особливостями.
З огляду на те, що фактично зважування на станціях відбувалось на вагах різного типу є необґрунтованим посилання позивача на виявлення різниці маси вантажу саме внаслідок неправильного зазначення маси вантажу в перевізному документі.
Маса вантажу на вагах TRAPPER SCALEX визначається як різниця між масою тари (вагою порожньої вагон-цистерни) та масою брутто (вагою завантаженої вагон-цистерни). Система TRAPPER SCALEX зважує вагони-цистерни під час руху в автоматичному режимі та не допускає стороннього втручання. Після зважування вагонів-цистерн система видає квитанцію зважування, на підставі якої вносяться відомості до перевізних документів. Відповідно до квитанції зважування № 43757 від 10.05.2025 маса тари вагона-цистерни № 74954181 складає 26 000 кг, маса брутто – 89 200 кг, нетто (маса вантажу) – 63 200 кг. Проаналізувавши квитанцію зважування та залізничну накладну № 42829407 можна прийти до висновку, що вказаний перевізний документ заповнювався, в частині маси вантажу, саме на підставі квитанції зважування № 43757 від 10.05.2025.
Як вказує апелянт, у технічному паспорті на ваги позивача зазначається про здійснення повірки ваг по ДСТУ EN 45501:2017, тобто це ДСТУ щодо неавтоматичних зважувальних приладів. В той час як зі свідоцтва про повірку ваг відповідача слідує, що повірка здійснювалася по ДСТУ OIML R 106-1:2017, тобто це ДСТУ щодо «Ваги залізничні платформні автоматичні». Ваги позивача є не автоматичними та допускають вплив на результат оператора, який виконує неавтоматичний процес зважування. В свою чергу ваги відповідача є автоматичними та здійснюють зважування без втручання оператора, що виключає вплив на результат внаслідок людського фактору. Тому, на думку апелянта, ваги відповідача є більш точними та достовірнішими у порівнянні з вагами позивача, оскільки вони виключають людський фактор.
Також, апелянт звертає увагу на те, що позивачем надано лише технічний паспорт на ваги, з якого неможливо встановити який саме орган проводив повірку ваг позивача. В наданому позивачем технічному паспорті неможливо встановити клас точності таких ваг, а усі записи про можливі похибки (пункт 12 паспорту) зроблені працівниками залізниці, а не уповноваженим органом на повірку. А тому, 
В той же час відповідачем надане належним чином оформлене свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальноїтехніки, що видане уповноваженим органом на повірку таких засобів. У зазначеному свідоцтві чітко визначений клас точності по ДСТУ OIML R 106-1:2017 – 0,5. 
Тому апелянт вважає, що надані відповідачем докази щодо належної повірки своїх ваг відповідно до чинного метрологічного законодавства України та щодо їх точності у порівнянні з вагами позивача, є більш вірогідними аніж докази позивача.
В справі наявні паспорти на обоє прилади зважування, які використовувалися для зважування вантажу обома сторонами:
1. позивачем – Технічний паспорт зважувального приладу, оформлений 07.05.2021;
2. відповідачем – Технічний паспорт засобу ваговимірювальної техніки, оформлений 17.08.2017.
Засоби ваговимірювальної техніки повинні бути взяті на облік залізницею та відповідати вимогам Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України № 442 від 31.07.2012, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.10.2012 за № 1716/22028 (що був чинним на момент оформлення технічних паспортів на ваги позивача і відповідача), та інших нормативно-правових актів.
В п.п. 2.1., 2.2., 2.3. Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України зазначено, ЗВВТ, які перебувають у власності як залізниць, так і організацій, які не належать до сфери управління Укрзалізниці (далі - сторонні організації), підлягають обліку залізницями.
Узяття на облік ЗВВТ здійснюється за письмовим зверненням власника ЗВВТ до начальника дирекції з наданням завірених власником копій:
- експлуатаційної документації;
- методики повірки, атестованої згідно з вимогами Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність";
- свідоцтва про повірку (якщо це передбачено методикою повірки) або державну метрологічну атестацію ЗВВТ, виданого згідно з ДСТУ 2708:2006 "Метрологія. Повірка засобів вимірювальної техніки. Організація та порядок проведення" або ДСТУ 3215-95 "Державна система забезпечення єдності вимірювань. Метрологічна атестація засобів вимірювальної техніки. Організація та порядок проведення";
- переліку вантажів, маса яких буде визначатися на ЗВВТ;
- висновку за результатами діагностичного обстеження ЗВВТ (у разі потреби).
Якщо ЗВВТ відповідають вимогам цієї Інструкції, інших нормативно-правових актів та нормативних документів, вони беруться на облік ревізором вагового господарства дирекції, який відповідно до вимог пункту 2.2 розділу 2 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20 грудня 1996 року № 411, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 лютого 1997 року за № 50/1854 (далі - ПТЕ), оформлює технічний паспорт засобу ваговимірювальної техніки (далі - технічний паспорт ЗВВТ) згідно з додатком 1 до цієї Інструкції. У технічному паспорті ЗВВТ робиться запис про повірку або державну метрологічну атестацію, вказується нормована похибка для різних режимів зважування згідно з вимогами пункту 1.9 розділу I цієї Інструкції, зазначається можливість зважування небезпечних вантажів згідно з наданими документами та робиться запис про придатність ЗВВТ для зважування відповідних вантажів, що перевозяться залізничним транспортом. У технічному паспорті електронних ЗВВТ записуються також заводські номери датчиків, вагопроцесора, у разі потреби - контрольне число фіскальної реєстрації регулювання ЗВВТ, зазначене в експлуатаційних документах виробника ЗВВТ, яке визначає його технічний стан.
Отже, наявність технічного паспорту із записом про повірку підтверджує факт відповідності зважувального приладу вимогам чинного законодавства, а тому такі ваги слід вважати належно повіреними.
В технічному паспорті ваг позивача міститься, зокрема, така інформація:
Найменування ЗП Вагонні ваги
1. Вид ЗП тензометричні, модифікація ЗП 2344ВВ-150Э/2С
2. Швидкість пересування на вагонних вагах: під час зважування 3км/ч; без зважування 5км/ч
4. Заводський № 44
6. Границі зважування ЗП, т: найменша 4.0 т, для вагонних ваг – найбільше навантаження 150.0 т.
12. Особливі відмітки
d = c = 50 кг; середній клас по ГОСТ 29329-92; ДСТУ EN 45501:2007 від 4.0 т до 25.0 т - ?± 80 кг; від 25.0 т до 100.0 т - ?± 100 кг; від 100.0 т до 150.0 т - ?± 125 кг.
18.07.2024 Проведена порвірка вагонних ваг згідно ДСТУ EN 45501 та визнано придатними до використання. Персонал, який виконував роботи з повірки (підпис) Бойко О. А. Міститься повірочне тавро.
Крайня повірка – 03.06.2025 Проведено повірку ваг за допомогою ВПВ 19992734. Похибка в межах допуску. Ваги придатні до застосування. Персонал, що проводив повірку мш. з метрології Мороз Т. В. (підпис). Із записом ознайомлені ДС ст. Шевченко Куліковський Ю. М. (підпис). Міститься повірочне тавро.
Також колегія суддів, звертає увагу на те, що пунктом 1 Постанови КМУ від 07.04.2023 № 440 Деякі питання повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки в умовах воєнного та надзвичайного стану установлено, що позитивні результати періодичної, позачергової повірки та повірки після ремонту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, засвідчені відбитком повірочного тавра на таких засобах чи записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційних документів та/або оформлені свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, строк дії яких закінчився у період воєнного і надзвичайного стану, чинні:
на територіях, тимчасово окупованих Російською Федерацією, на період воєнного і надзвичайного стану та протягом трьох місяців після його припинення чи скасування на відповідних територіях;
на територіях активних бойових дій протягом шести місяців з дати завершення бойових дій на таких територіях відповідно до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством розвитку громад та територій (далі - перелік);
на територіях можливих бойових дій протягом шести місяців з дати припинення можливості бойових дій на таких територіях відповідно до переліку.
Тобто, суть правового регулювання полягає в тому, що в умовах воєнного та надзвичайного стану законодавець спростив підтвердження придатності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, встановивши, що результати повірки є чинними не лише за наявності окремого свідоцтва, а й у разі засвідчення їх відбитком повірочного тавра або відповідним записом у технічному (експлуатаційному) паспорті, навіть якщо формальний строк дії повірки закінчився.
Проаналізувавши наведену в згаданому технічному паспорті інформацію, суд доходить висновку про те, що ваги позивача повірені належним чином. 
Отже, підсумовуючи наведене колегія суддів робить висновок, що як позивачем, так і відповідачем під час здійснення зважування вантажу використовувалися засоби ваговимірювальної техніки, які мають оформлені технічні паспорти та перебувають на обліку залізниці відповідно до вимог Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України.
При цьому наявність у позивача технічного паспорта вагонних ваг із внесеними записами про проведення періодичних повірок, відбитками повірочного тавра, зазначенням меж допустимих похибок, класу точності та висновком про придатність до експлуатації свідчить про відповідність зазначеного засобу вимірювальної техніки вимогам законодавства. Відповідно до приписів вказаної Інструкції саме оформлення технічного паспорта із записом про повірку є належним підтвердженням законності та придатності ваг до застосування, а законодавство не встановлює обов`язку підтверджувати повірку виключно окремим свідоцтвом.
Доводи апелянта щодо різного типу ваг (автоматичних та неавтоматичних) та можливого впливу «людського фактора» носять припущений характер і не підтверджені належними доказами, а сам по собі інженерно-технічний тип ваг не впливає на їх допустимість як засобу доказування за умови проходження встановленої законом повірки та відповідності нормативним вимогам.
Більше того, встановлена різниця маси вантажу у розмірі 650 кг істотно перевищує межі допустимих похибок, зазначених у технічних характеристиках ваг, що виключає можливість пояснення такої розбіжності виключно похибкою вимірювання.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що ваги, використані позивачем для контрольного зважування, є належно повіреними, технічно справними та придатними для визначення маси вантажу, а отримані за їх допомогою результати є достовірними та допустимими доказами у справі, у зв`язку з чим доводи апелянта про неналежність або меншу точність таких ваг є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Стосовно посилання апелянта на Державні стандарти України для залізничних ваг, суд зазначає наступне. 
Чинне законодавство не потребує максимального збігу усіх параметрів зважувальних приладів для переважування вантажу. Це випливає з аналізу наступних норм права. 
Відповідно до п. 2.1 Правил оформлення перевізних документів відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил. У разі пред`явлення вантажу до перевезення навалом, насипом або наливом у графу 20 "Найменування вантажу" вноситься відмітка "навалом", "насипом" або "наливом".
Відповідно до нижчевказаних пунктів Правил приймання вантажів до перевезення:
17. Загальна маса вантажу визначається відправником зважуванням або розрахунковим способом.
Спосіб визначення маси вантажу і тип ваг відправник зобов`язаний зазначити в накладній.
Усі зважувальні прилади, які використовуються для визначення маси вантажів, повинні мати справний технічний стан та повинні відповідати вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність.
22. Зважування вантажів на вагонних вагах провадиться із зупинкою і розчіпленням вагонів або із зупинкою без розчіплення.
Зважування під час руху дозволяється тільки на вагонних вагах, призначених для цього способу зважування.
Зважування на вагонних вагах інших вантажів провадиться із зупинкою вагонів без розчіплення або під час руху на вагонних вагах, призначених для цього способу зважування. Маса тари вагонів у цих випадках приймається за трафаретом на вагоні.
Отже, якщо визначення маси вантажу проводилось шляхом зважування на станції відправлення, то при перевірці маси вантажу на станції призначення необхідно використовувати той самий спосіб зважування, що зазначений у накладній.
У накладній №42829407 від 10.05.2025 в графі 26 Спосіб визначення маси вказано «Вагонные весы в движении, Мах 200 т Заводський номер № 94002-003(0400700) Trapper Scalex».
Позивачем було перевірено масу вантажу у вагоні №74954181 на 150-тонних вагонних вагах станції ім. Т. Шевченка Одеської залізниці. Зважування проводилося двічі з розчепленням.
В технічному паспорті позивача зважувальний прилад в графі Найменування ЗП містить напис «Ваги вагонні». Разом з тим, у технічному паспорті засобу ваговимірювальної техніки відповідача в графі Найменування ЗВВТ міститься напис «Вагонні ваги».
Тому, суд доходить висновку про те, що зважування і переважування вагону №74954181 здійснювалось однаковими вагами, але різним способом, позивачем – із зупинкою і розчепленням вагонів, відповідачем – у русі. Зважаючи на різний спосіб зважування, колегія допускає наявність незначної похибки у масі вантажу.
Колегія суддів, також, звертає увагу на наступне.
Частинами 1, 2 ст. 8 ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05.06.2014 № 1314-VII передбачено, що у сфері законодавчо регульованої метрології застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам щодо точності, регламентованим для таких засобів, у встановлених умовах їх експлуатації.
Експлуатація засобів вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології (далі - законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки), здійснюється з дотриманням правил застосування таких засобів, встановлених у нормативно-правових актах, і вимог щодо їх експлуатації, встановлених в експлуатаційних документах на такі засоби.
Як вже було зазначено, в технічному паспорті позивача зважувальний прилад в графі Найменування ЗП містить напис «Ваги вагонні». Разом з тим, у технічному паспорті засобу ваговимірювальної техніки відповідача в графі Найменування ЗВВТ міститься напис «Вагонні ваги». Обидва прилади в графі Вид ЗП/ЗВВТ вказані, як тензометричні.
Виходячи із типу вагів, паспорти на які надали сторони (тензометричні) - вони використовують у своїй конструкції ваговимірювальні тензорезисторні датчики, які забезпечують точність одержуваних показань і їх сталість. Тензодатчики ваги здатні перетворювати деформаційний рівень в певні величини. Тензодатчик тиску і ваги являє собою пристрій, що здатен перетворювати механічне спотворення в електросигнал, завдяки якому, можна визначити ступінь стиснення або розтягування предмета. Отже, вимірювання проводиться таким чином - вантаж впливає на датчик, який за допомогою контрольних контактів передає сигнал на індикатор ваги. Індикатор приймає цю інформацію, яка і є результатом зважування.
В обох паспортах на ваги містяться відмітки про тензометричні датчики та проставлені номери цих датчиків.
Згідно положень ч. 2 ст. 7 вказаного Закону результати вимірювань можуть бути використані у сфері законодавчо регульованої метрології за умови, що для таких результатів відомі відповідні характеристики похибок або невизначеність вимірювань.
Стосовно похибки приладів зважування, суд звертає увагу, що у технічному паспорті ваг позивача допустима похибка складає ± 50 кг, а в Свідоцтві про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № М-152030-1 ваг відповідача допустима похибка, також, складає ± 50 кг.
Отже, застосовувалися вагонні тензометричні ваги, що за своєю конструкцією та принципом роботи є однотипними засобами вимірювання, мають однакові метрологічні характеристики та однакову допустиму похибку (± 50 кг). Відмінність полягає лише у способі зважування - у русі або у статичному режимі із зупинкою та розчепленням вагонів, що прямо допускається Правилами приймання вантажів до перевезення.
З огляду на це, сама по собі різниця у методиці зважування не свідчить про недостовірність отриманих результатів та не ставить під сумнів правомірність контрольного переважування, а може зумовлювати лише незначну технічну похибку, яка в даному випадку не має вирішального значення, оскільки встановлена розбіжність маси вантажу у 650 кг істотно перевищує допустимі межі похибок вимірювання.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що перевірка маси вантажу позивачем здійснена із застосуванням належних, повірених та технічно придатних засобів вимірювальної техніки у спосіб, прямо передбачений законодавством, у зв`язку з чим доводи апелянта щодо недопустимості або неналежності результатів такого зважування є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Стосовно внесення інформації працівниками залізниці, а не уповноваженим органом на повірку, апеляційний суд зазначає про таке.
Відповідно до п 2.5. Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України записи в технічному паспорті ЗВВТ у процесі експлуатації здійснюють:
- керівники вагових бригад, ревізори вагового господарства дирекції - про огляд-перевірку, профілактичне технічне обслуговування, виконані ремонти та про усунення недоліків, виявлених особами, що проводили перевірку;
- ревізори вагового господарства залізниці та дирекції - про результати перевірки (несправності ЗВВТ, невідповідності залізничних колій, вагонних ваг, фундаментів, вагових приміщень тощо вимогам нормативно-правових актів та/або нормативних документів) та, у разі потреби, про заборону зважування на ЗВВТ або заїзду на вагонні ваги із зазначенням причин;
- державні повірники та повірники (далі - повірники) - про результати виконання повірки або державної метрологічної атестації;
- керівники служб комерційної роботи та маркетингу залізниць, комерційних відділів дирекцій, Головного комерційного управління Укрзалізниці - про заборону зважування на ЗВВТ або заїзду на вагонні ваги із зазначенням причин за результатами перевірки;
- інші ревізори - відповідно до своїх повноважень.
Отже, законодавством допускається ведення та заповнення технічного паспорта працівниками залізниці в межах їх службових повноважень.
У зазначеному технічному паспорті в графі «Відповідальний працівник за вагове господарство служби роботи станцій» вказаний інженер першої категорії Ткаченко В. О. (підпис)(який, зокрема, вносив дані про похибку d = c = 50 кг). Запис про крайню повірку здійснено мш. з метрології Мороз Т. В. (підпис).
Оскільки у вказаній Інструкції передбачено можливість передання повноважень щодо заповнення технічного паспорту іншим працівникам залізниці, суд вважає, що заповнення технічного паспорту та здійснення запису про повірку було виконано працівникам АТ «Українська залізниця» відповідно до їх повноважень. Доказів того, що зазначені особи не мали необхідних повноважень або що записи внесені з порушенням встановленого порядку, матеріали справи не містять.
За таких обставин сам по собі факт внесення відомостей до технічного паспорта працівниками залізниці не свідчить про недійсність чи неналежність результатів повірки та не може ставити під сумнів придатність ваг до експлуатації.
Таким чином, суд апеляційної інстанцій доходить висновку про належне заповнення технічного паспорту на вагонні тензометричні ваги, модифікації ЗП 2344ВВ-150Э/2С № 44, що розташовані на станції ім. Т. Шевченка регіональної філії «Одеська залізниця».

Щодо доводів про те, що працівники позивача підтвердили факт завантаження у цистерну дизельного пального у кількості 63 200 кг та прийняли цю кількість до перевезення.
При передачі 10.05.2025 вагона-цистерни №74954181 з масою брутто – 89200 кг, нетто (маса вантажу) – 63200 кг, до перевезення був складений акт загальної форми №286, який підписали прийомоздавальник вантажу та багажу парку ТСБ станції Кагамлицька, представник ВОХР (стрільцем команди воєнізованої охорони Кременчук виробничого підрозділу «Полтавський загін воєнізованої охорони» філії «Відомча воєнізована охорона» АТ «Укрзалізниця»).
На думку апелянта, залізниця скористалася своїм правом на перевірку правильності відомостей, зазначених у залізничній накладній, що передбачено ст. 24 Статуту залізниць України, а тому вантажовідправник не може нести відповідальність за вантаж, в тому числі за його кількість, після прийняття та його перевірки самою ж залізницею.
Апеляційний суд вважає дане твердження апелянта помилковим, з огляду на таке. 
Акт загальної форми № 286 засвідчує лише прийняття вантажу до перевезення. Хоч в акті і вказані відомості щодо маси вантажу, слід враховувати, що вони були внесені до акту з накладної №42829407.
Відповідно до положень Додатку 6 Правил користування вагонами і контейнерами, затв. Наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, Акт загальної форми (ГУ-23) складаються, якщо немає потреби складати комерційний акт або акт іншої спеціальної форми. 
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що акт загальної форми №286, складений під час прийняття вагона-цистерни до перевезення, не є доказом підтвердження достовірності визначеної відправником маси вантажу, а лише фіксує факт прийняття вантажу до перевезення, його зовнішній стан, справність вагона та пломб. Відомості про масу, зазначені в такому акті, мають похідний характер та вносяться на підставі даних накладної, заповненої самим відправником, а тому не свідчать про здійснення залізницею контрольного зважування чи перевірки фактичної маси.
За змістом статей 24, 37 Статуту залізниць України саме на вантажовідправника покладено обов`язок визначити масу вантажу та зазначити її у перевізних документах, а також відповідальність за всі наслідки неправильності або неточності таких відомостей. Водночас право залізниці перевіряти правильність зазначених у накладній даних не є обов`язком суцільного або повного контролю кожного відправлення та не змінює розподілу відповідальності між сторонами договору перевезення.
Таке тлумачення статті кореспондує з положенням абз. 5 п. 3.3. Роз`яснення Президії Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» № 04-5/601 від 29.05.2002, де вказано, стаття 24 Статуту надає залізницям право перевіряти правильність відомостей, зазначених відправником у залізничній накладній, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній, у тому числі і після прибуття вантажу на станцію призначення. Пункт 26 Тарифного керівництва також надає залізниці право на договірних засадах зважувати та перевіряти масу вантажів при прийманні, видачі і перевантаженні у випадках, не передбачених Правилами перевезення, і згідно зі статтею 129 Статуту складати комерційний акт. 
Складання акта загальної форми при прийманні вагону до перевезення засвідчує лише факт прийняття вантажу та його зовнішній стан, справність вагона і пломб, однак не підтверджує достовірність маси вантажу, визначеної відправником, оскільки така перевірка відповідно до Правил приймання вантажів до перевезення зазвичай не здійснюється при прийманні навалочних або наливних вантажів, завантажених відправником у закриті вагони (цистерни).
Отже, саме по собі прийняття залізницею вагону до перевезення та оформлення відповідного акта не звільняє відправника від встановленої законом відповідальності за правильність зазначеної ним маси вантажу та не виключає права залізниці провести контрольне зважування під час перевезення або на станції призначення.
Відтак доводи апелянта про припинення або перехід відповідальності після прийняття вантажу перевізником є безпідставними та не спростовують установленого факту невідповідності маси, належним чином зафіксованого комерційним актом.

Щодо твердження апелянта про використання судом першої інстанції доказів, що не стосуються даної справи.
В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції посилається на акт загальної форми від 14.06.2018 №5007 про виявлений факт зазначення відповідачем неправильної адреси вантажоотримувача. Апелянт наголошує, що даний акт не отримував, фактично суд першої інстанції використовує докази при ухваленні рішення, які не мають стосунку до даної справи.
З матеріалів справи вбачається, що зазначений документ ані позивачем, ані відповідачем до справи як доказ не надавався. За таких обставин колегія суддів вважає, що посилання суду першої інстанції на зазначений акт є технічною опискою (помилковим посиланням), яка не вплинула на повноту встановлення обставин справи, правильність правової оцінки доказів та законність ухваленого рішення, а відтак не може бути підставою для його скасування або зміни.

Щодо використання судом першої інстанції Правил видачі вантажів.
Апелянт наголошує, що єдиний порядок здійснення відпуску, транспортування, визначення маси нафти та нафтопродуктів регулюється Інструкцією «Про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів на підприємствах таорганізаціях України» затвердженої Наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики № 281/171/578/155 від 20.05.2008 (надалі – Інструкція №281/171/578/155). Саме її необхідно застосовувати для визначення маси нафтопродуктів та для визначення похибки при зважуванні. Натомість, суд першої інстанції застосував пункт 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №862/5083 де похибка 0,2%, замість Інструкції № 281/171/578/155 від 20.05.2008 де похибка 0,5%.
Також, апелянт звертався до Міністерства енергетики України для отримання роз`яснень стосовно даного питання.
У Листі від Міненерго № 26/1.4.2-21903 від 27.10.2023, що адресований ПАТ «Укртатнафта» і ТОВ «Торговий дім-Укртатнафта», вказана така інформація.
Визначення маси нафтопродуктів у залізничних цистернах визначається на підставі: 
- Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Мінпаливенерго, Мінекономіки, Мінтрансзв`язку, Держспоживстандарту від 20.05.2008 № 281/171/578/155, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 02.09.2008 за № 805/15496 (далі – Інструкція); 
- ДСТУ 7094:2009 Маса нафти та нафтопродуктів. Загальні вимоги до методик виконання вимірювання (ГОСТ 8.587-2005, MOD). 
Інструкція затверджена у 2008 році, а ДСТУ 7094:2009 затверджений наказом Держспоживстандарту від 19.10.2009 № 384 і набув чинність з 10.04.2010, тобто після прийняття Інструкції. 
Згідно частини другої статті 23 Закону України «Про стандартизацію» «Національні стандарти та кодекси усталеної практики застосовуються на добровільній основі, крім випадків, якщо обов`язковість їх застосування встановлена нормативно-правовими актами.». У даному випадку, в Інструкції посилання на ДСТУ 7094:2009 відсутнє, і, відповідно, його застосування є добровільним. 
У запиті ПАТ «Укртатнафта» за значено, що за об`ємно-масовим статичним методом вимірюванні маси границі відносної похибки методу в Інструкції встановлені відповідно до ГОСТ 26976-86 Нефть и нефтепродукты. Методы измерения массы; за прямим (ваговим) методом вимірюванням маси границі відносної похибки методу в Інструкції встановлені відповідно до ГОСТ 29329-92 Весы для статического взвешивания. Общие технические требования. 
Разом з тим звертаємо увагу, що ГОСТ 26976-86 скасований в Україні з 01.04.2010, а ГОСТ 29329-92 скасований в Україні з 01.01.2019.
Таким чином, оскільки зазначені ГОСТи є не чинними в Україні, то при визначенні маси нафтопродуктів у залізничних цистернах слід застосовувати вимоги національного стандарту ДСТУ 7094:2009 (був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, втратив чинність 01.01.2026)
Перевіривши розрахунки відносної похибки вимірювання маси суд апеляційної інстанції дійшов такого висновку.
Пункт 2.1 Рішення Конституційного Суду України від 18.06.2020 № 5-р(II)/2020 визначає, принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): „закон пізніший має перевагу над давнішим“ (lex posterior derogat priori) - „закон спеціальний має перевагу над загальним“ (lex specialis derogat generali) - „закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим“ (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.
На думку колегії суддів, застосування до спірних правовідносин Інструкції №281/171/578/155 є правильним, оскільки зазначена Інструкція стосується чітко визначеної категорії вантажу – нафти і нафтопродуктів, та стосується особливостей приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку зазначеної категорії вантажів.
Водночас навіть застосування більш сприятливих для відповідача нормативів, передбачених цією Інструкцією, не спростовує встановленого факту порушення.
Так, відповідно до пункту 4.2.4.1 Інструкції гранична відносна похибка прямого (вагового) методу вимірювання маси нетто нафтопродуктів становить ± 0,5 %, що у даному випадку при задекларованій масі 63 200 кг складає 316 кг. Однак фактично встановлений під час контрольного зважування надлишок вантажу становить 650 кг, що більш ніж удвічі перевищує зазначену допустиму межу.
Отже, навіть з урахуванням максимальної допустимої похибки різниця між фактичною масою вантажу та даними, зазначеними у накладній, становить 334 кг, що свідчить про істотну невідповідність та підтверджує неправильне зазначення відправником маси вантажу.
За таких обставин спір щодо застосування 0,2 % чи 0,5 % не має визначального правового значення для вирішення справи, оскільки за будь-якого з підходів встановлений факт перевищення допустимих меж похибки та наявність надлишку вантажу, що є достатньою та самостійною підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтями 118, 122 Статуту залізниць України.
Відтак доводи апелянта щодо помилкового визначення меж похибки не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції та не впливають на законність і обґрунтованість прийнятого рішення.
Апелянт ставить під сумнів наявність відповідної освіти, кваліфікації та досвіду роботи з питань порядку приймання та обліку нафти та/або нафтопродуктів у працівників залізниці, що безпосередньо здійснювали визначення маси вантажу, про те не надав жодних доказів, що могли підкріпити дане твердження.
Відповідно до положень розділу 5.2 Порядок приймання нафти і нафтопродуктів під час надходження залізничним транспортом Інструкції №281/171/578/155:
5.2.2 Маса нафти і нафтопродуктів визначається вантажоодержувачем у кожній цистерні.
5.2.4 У разі виявлення нестачі нафти або нафтопродукту понад норми природних втрат або їх надлишків складається комерційний акт.
5.2.5 Комісійне приймання нафти або нафтопродукту за кількістю здійснюють уповноважені наказом керівника підприємства-вантажоодержувача особи, які мають відповідну освіту, кваліфікацію та досвід роботи з питань визначення кількості нафти і нафтопродуктів у залізничних цистернах на яких покладено відповідальність за дотримання правил приймання нафти і нафтопродуктів, установлених цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами та нормативними документами.
Комісійне приймання нафти і нафтопродуктів відбувається за участі представників охоронної організації, що супроводжували нафту або нафтопродукти (у разі, якщо згідно з відповідним договором вантаж супроводжується охоронною організацією).
5.2.6 Результати комісійного приймання нафти або нафтопродуктів оформлюються актом приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю за формою N 5-НП, який складається одразу після приймання вантажу та затверджується керівництвом підприємства не пізніше наступного дня після його складання.
Акт приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю за формою N 5-НП є підставою для оприбутковування нафти і нафтопродуктів у складському обліку та відображення на відповідних рахунках бухгалтерського обліку в підзвіт матеріально відповідальних осіб.
Результати приймання нафти або нафтопродуктів однієї марки, які надійшли маршрутами або групами цистерн (від двох і більше) за однією залізничною накладною, визначаються за абсолютною величиною з врахуванням різниці між сумою надлишків та нестач нафти і нафтопродуктів одного типу і однієї марки, установлених для кожної цистерни за актом приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю за формою N 5-НП. 
В матеріалах справи міститься акт форми 5-НП № 72 про приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю від 12.05.2025, складений і підписаний членами комісії у складі: ТЧЗ Ігор Максимець, ТЧІТ Тетяна Отелепко, тех. лаб. ОСОБА_1 , НПТО Олександр Лозовий, ДСЗМ ОСОБА_2 , агент ком. ОСОБА_3 , НОРВЗ Лариса Манько, ТНТС Олександр Третяк, бригадир Геннадій Резніченко.
У колегії суддів немає підстав вважати, що особи, які склали і підписали акт не мають відповідної освіти, кваліфікації та досвіду роботи з питань порядку приймання та обліку нафти та/або нафтопродуктів № 72 про приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю від 12.05.2025.
Стосовно доводів апелянта про те, що позивач не надсилав, а відповідач не отримував акт № 72, суд критично ставиться до цього твердження, оскільки відносини щодо розрахунків між сторонами щодо оприбуткування надлишків нафтопродуктів, не стосуються доведення/спростування факту наявності надлишку маси вантажу, що суперечить відомостям у перевізному документі.
Апелянт посилається на пункт 4.2.4.5 Інструкції №281/171/578/155 де зазначається, що визначення маси нафти і нафтопродуктів у цистернах під час руху допускається тільки на вагонних вагах для зважування під час руху за методикою, викладеною в інструкції з експлуатації ваг, або за окремою методикою, атестованою в установленому порядку. Однак позивач не надав і в суді першої інстанції дана методика не досліджувалася.
Суд вважає дане твердження апелянта необґрунтованим, оскільки позивачем було здійснено зважування і переважування вагону №74954181 із зупинкою з розчепленням.

Щодо доводів апелянта про неналежність Комерційного акту № 420008/3 від 12.05.2025.
Апелянт наголошує, що суд першої інстанції безпідставно не бере до уваги вимоги ч. 2 п. 9 Правил складання актів, де усі графи бланка комерційного акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставляння рисок та лапок замість повторення необхідних даних.
Апеляційний суд дане твердження скаржника вважає безпідставним і необґрунтованим, оскільки судом першої інстанції було розглянуто зазначене твердження, а саме:
«Відповідач вважає, що оскільки позивачем у розділі А графа «Чи мають пломби (ЗПП) сліди пошкоджень» не заповнена, чим порушив порядок складання акту, що спростовує справність запірно-пломбувальних пристроїв відповідача на момент складання комерційного акту.
Дане твердження судом оцінюється критично, оскільки за даними позивача пошкодження пломб не було, відповідно в даній графі проставлено прочерк. Дана обставина відповідачем не спростована.
Відповідно ч.2 п.9 Правил складання актів забороняється проставлення рисок та лапок при складанні комерційного акту замість повторення необхідних даних, що в даному не було. Крім того, доказом про те, що пломби на вагоні під час перевірки знаходилися в справному стані є складений комісією локомотивного депо ім.Т.Шевченка Акт форми 5-НП №72 про приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю від 12.05.2025 (копія акту наявна у матеріалах справи, арк.с. 124) в якому в пункті « 13. Технічний стан цистерни, пломб ЗПП, навісних відбитків пломб ЗПП» зазначено «справні». Цей акт складено на підставі Інструкції «Про оформлення Акту приймання нафти або нафтопродуктів за формою №5-НП» затвердженої Наказом начальника виробничого підрозділу локомотивне депо ім.Т.Шевченка від 30.05.2024 №ТЧ-5-11/464, підписується комісією в тому числі і представником воєнізованої охорони (копія наказу додається)».
Акт форми 5-НП №72 про приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю від 12.05.2025 в графі 13. Технічний стан цистерни, пломб ЗПП, наявність відбитків пломб ЗПП містить відмітку справні.
Комерційний № 420008/3 від 12.05.2025 містить прочерк в графі «Чи мають пломби (ЗПП) сліди пошкоджень», що кореспондує з фактом відсутності будь яких пошкоджень пломб (ЗПП).
І хоча положення ч.2 п.9 Правил складання актів не дозволяє проставлення рисок та лапок замість повторення необхідних даних, колегія суддів зазначає, що сам по собі факт наявності у комерційному акті окремих прочерків у графах, де відсутні відповідні обставини, не свідчить про істотне порушення порядку його оформлення та не нівелює доказове значення такого документа, оскільки зміст акта дозволяє однозначно встановити відсутність пошкоджень пломб, що додатково підтверджується актом форми 5-НП № 72, в якому технічний стан цистерни та пломб визначено як справний. Тобто наведені недоліки мають суто формальний характер і не впливають на достовірність зафіксованих у ньому обставин.

Також в обґрунтування недотримання процедури складання вищезазначеного акту апелянт посилається на те, що в комерційному акті містяться підписи з незрозумілими скороченнями, комерційний акт підписаний невідомими особами. 
У Комерційному акті № 420008/3 від 12.05.2025 після розділу Д. Опис виявленого надлишку із зазначенням кількості недостачі або надлишку проставлені ініціали та підписи: ДС Куліковський Ю. М., ДСЗМ Бішук С. В., Агент комерційний ОСОБА_4 , Нач ТНТС Третяк О. В.
Відповідно до п.10 Правил складання актів, комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. 
Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.
В додатку 1 до п.1 Правил складання актів форма ГУ-22 (комерційний акт) перелічена повна назва посад, осіб, які підписують комерційний акт, а саме: Начальник станції, Начальник вантажного району, Працівник станції.
Позивачем було надано до суду наступні посадові інструкції:
1. Посадова інструкція начальника станції залізничної № ДН-ПІ №286/02 з додатками. В Додатку Б Лист-ознайомлення з посадовою інструкцією наявні записи наступного змісту: начальник станції залізничної Куліковський Ю. М (підпис), заступник начальника станції залізничної ОСОБА_5 (підпис).
2. Посадова інструкція заступника начальника станції залізничної №ДН-ЛІ №00276/01 з додатками. В Додатку Б Лист-ознайомлення з посадовою інструкцією міститься запис – заступник начальника станції залізничної Бішук С. В. (підпис).
3. Посадова інструкція агента комерційного №ДС-ПІ-38 з додатками. В Додатку Б Лист-ознайомлення з посадовою інструкцією міститься запис – Агент комерційний ОСОБА_4 (підпис)
4. Посадова інструкція начальника бази палива №ТЧ5-ПІ-№016/1 з додатками. В Додатку Б Лист-ознайомлення з посадовою інструкцією міститься запис – начальник бази палива Третяк О. В. (підпис)
Як вказує позивач, в зв`язку з відсутністю по станції Ім. Т. Шевченка Одеської залізниці посади начальника вантажного району (завідувача вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), заступника начальника станції залізничної уповноважено підписувати оформлені комерційні акти, п.5.43. посадової інструкції. 
Крім того, посадова інструкція заступника начальника станції залізничної доповнена п. 5.60. «Приймає участь разом із вантажоотримувачем та представником воєнізованої охорони АТ «Укрзалізниця», що супроводжував вагони на шляху прямування, у комісійній видачі після прибуття усіх вагонів, завантажених нафтопродуктами на адресу підприємств АТ «Укрзалізниця».
Записи, що містяться у листах-ознайомлення до посадових інструкцій підтверджують факт того, що дані особи є працівниками Регіональної філії «Одеської залізниці» АТ «Українська залізниця» та мають відповідні повноваження, щодо заповнення і підпису комерційних актів.
Стосовно того, що заступника начальника станції залізничної уповноважено підписувати оформлені комерційні акти, апеляційний суд звертається до висновків Верховного Суду.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 23.11.2018 по справі № 916/2450/17 зазначив, наступне:
«21. Верховний Суд погоджується з таким застосуванням судами першої та апеляційної інстанцій приписів пункту 10 Правил складання актів на виконання статті 129 Статуту залізниць та зазначає про імперативність визначеного пунктом 10 цих Правил суб`єктного складу працівників залізниці, які є уповноваженими особами на підписання комерційних актів, однак, зазначена норма не виключає можливості залучення до складення комерційного акта й інших працівників залізниці, поряд з особами, підписи яких є обов`язковим реквізитами комерційного акта.
Така правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду від 01.06.2018 у справі №910/3930/17 та від 18.06.2018 у справі №910/11397/17, від якої колегія суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вважає за необхідне відступати.
22. За змістом частин 1, 3 статті 64 та частини 3 статті 65 Господарського кодексу України передбачено, що підприємство, як організаційна форма господарювання, може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо) та самостійно визначає свою організаційну структуру, чисельність працівників та штатний розпис. Керівництво підприємством здійснюється його керівником, який призначається (обирається) власником (власниками) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядову раду такого підприємства (у разі її утворення) та відповідно до статуту є посадовою особою цього підприємства з правом розподілу обов`язків між працівниками підприємства.
Отже, якщо в штаті структурного підрозділу залізниці не передбачено посади начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), то на підставі наказу начальника такого підрозділу залізниці чи відповідно до робочої (посадової)інструкції іншого працівника залізниці має бути уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів для забезпечення вимоги щодо їх оформлення за підписом трьох осіб, перелік яких визначено пунктом 10 Правил складання актів.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у Постановах від 21.05.2018 у справі №916/2001/17 та від 23.06.2018 у справі №916/1993/17.»
Таким чином, доводи про підписання комерційного акта «невідомими особами» також є безпідставними, оскільки матеріалами справи підтверджено, що акт підписано працівниками залізниці, які відповідно до посадових інструкцій та внутрішніх організаційно-розпорядчих документів наділені повноваженнями щодо складання та підписання комерційних актів. Такий підхід відповідає правовим висновкам Верховного Суду, який допускає можливість підписання комерційних актів іншими уповноваженими працівниками залізниці за відсутності окремих посад у штаті структурного підрозділу.

Стосовно доводів апелянта, що в комерційному акті вказано відправника не Відповідача, а іншу юридичну особу, зі схожою назвою, а саме зазначено ТОВ «ТОРГОВМЙ ДІМ»-УКРТАТНАФТА», тобто ТОВ «Торговий дім-Укртатнафта» не має ніякого відношення до комерційного акту, посилання на який міститься в позовній заяві.
Апеляційний суд вважає дане твердження відповідача безпідставним і необґрунтованим, оскільки написання «ТОРГОВМЙ ДІМ» замість «ТОРГОВИЙ ДІМ» є очевидною технічною помилкою, яка не впливає на суть документу та ідентифікацію сторони, оскільки всі інші реквізити (номер накладної, вагона, маршрут відправки та інші дані відповідають даним зазначеним у накладній №42829407) є вірними.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що Комерційний акт № 420008/3 від 12.05.2025 складено уповноваженими особами, з дотриманням вимог чинного законодавства, а встановлені апелянтом формальні зауваження не впливають на його юридичну силу та доказове значення, у зв`язку з чим зазначений акт є належним, допустимим і достовірним доказом у справі.
Підсумовуючи все вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції було правильно зроблено висновок про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог про стягнення із відповідача 107 622,50 грн штрафу, оскільки:
- матеріалами справи підтверджено, що обов`язок визначення маси вантажу та зазначення достовірних відомостей у перевізних документах покладено саме на вантажовідправника, який несе відповідальність за наслідки їх неправильності або неточності. Водночас залізниця правомірно здійснила контрольне зважування вантажу із застосуванням належним чином повірених, технічно справних та придатних до експлуатації засобів ваговимірювальної техніки, а встановлену невідповідність маси вантажу належно зафіксовано комерційним актом, який відповідає вимогам законодавства та є допустимим і достовірним доказом;
- доводи апелянта щодо неналежності ваг, порушення порядку їх повірки, недопустимості комерційного акта, відсутності повноважень у осіб, які його підписали, а також щодо прийняття вантажу залізницею без зауважень та застосування іншого нормативного регулювання мають припущений або формальний характер, спростовуються матеріалами справи та не свідчать про неправильність висновків місцевого господарського суду. При цьому встановлена розбіжність маси вантажу істотно перевищує будь-які допустимі межі похибки вимірювання, що саме по собі є достатньою правовою підставою для застосування передбаченої статтями 118, 122 Статуту залізниць України відповідальності.
Колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, зазначає що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, викладені в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні Господарського суду Полтавської області від 17.11.2025 у справі №917/1374/25, яке є предметом апеляційного оскарження.
На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки суду першої інстанції, у зв`язку з чим Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім – Укртатнафта» не підлягає задоволенню з підстав викладених вище, а оскаржуване рішення Господарського суду Полтавської області від 17.11.2025 по справі №917/1374/25, яке відповідає вимогам ст. 236 ГПК України, має бути залишене без змін.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає, що оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, то судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст. 13, 73, 74, 77, 86, 129, 240, 269, 270, п.1 ч. 1 ст. 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд, –

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім – Укртатнафта» залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Полтавської області від 17.11.2025 по справі №917/1374/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Повна постанова складена 09.02.2026.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя О.І. Склярук 

Суддя В.С. Хачатрян