ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/52314/24 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Кушнова А.О., 
Суддя-доповідач Кобаль М.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого Кобаля М.І.,
суддів Бужак Н.П., Черпака Ю.К., 
при секретарі Литвин С.В.
за участю:
представника позивача: Гуцола Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Підприємства «Роман» Міжнародної ліги українських інвалідів-інтелектуалів «Софія» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року по справі за адміністративним позовом Підприємства «Роман» Міжнародної ліги українських інвалідів-інтелектуалів «Софія» до Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Державний податковий університет про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Підприємство «Роман» Міжнародної ліги українських інвалідів-інтелектуалів «Софія» (далі по тексту - позивач) звернулося до суду із адміністративним позовом до Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі по тексту - відповідач, Вишневий ВДВС у Бучанському районі Київської області) в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника відділу Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області Сириці Олександра Сергійовича від 30.07.2024 у ВП №73421772 про накладення на позивача 5100 грн. штрафу та про зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року у задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, який з`явився у призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного. 
Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Господарського суду Київської області від 17.08.2023 у справі № 911/74/23 позовні вимоги Державного податкового університету до Підприємства «Роман» Міжнародної Ліги українських інвалідів-інтелектуалів «Софія» прo зобов`язання повернути продукти харчування з відповідального зберігання задоволено повністю.
Зобов`язано Підприємство «Роман» Міжнародної Ліги українських інвалідів-інтелектуалів «Софія» повернути Державному податковому університету продукти харчування, прийняті на зберігання відповідно до договору про відповідальне зберігання від 17.12.2019 року та акта приймання-передачі майна від 17.12.2019 року, та які залишились на відповідному зберіганні у відповідача станом на 31.10.2021 року, а саме:
1) ковбаса «Сервелат» в/г (900,261 кг); 
2) м`ясо свинини б/к заморожене (2583,550 кг); 
3) м`ясо яловичини б/к заморожене (812,300 кг); 
4) сосиски в/г (2167,668 кг); 
5) стегно куряче заморожене (383,892 кг); 
6) філе куряче заморожене (268,192 кг).
Стягнуто з Підприємства «Роман» Міжнародної Ліги українських інвалідів-інтелектуалів «Софія» на користь Державного податкового університету 2 481,00 грн. витрати по сплаті судового збору.
31.10.2023 на виконання рішення Господарського суду Київської області від 17.08.2023 у справі № 911/74/23 видано відповідні накази.
Постановою заступника начальника відділу Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області від 29.11.2023 відкрито виконавче провадження № 73421772 з виконання наказу №911/74/23 від 31.10.2023, виданого Господарським судом Київської області про зобов`язання Підприємства «Роман» Міжнародної Ліги українських інвалідів-інтелектуалів «Софія» повернути Державному податковому університету продукти харчування, прийняті на зберігання відповідно до договору про відповідальне зберігання від 17.12.2019 року та акта приймання-передачі майна від 17.12.2019 року, та які залишились на відповідному зберіганні у відповідача станом на 31.10.2021 року.
У зв`язку з невиконанням в добровільному порядку наказу №911/74/23 від 31.10.2023, 30.07.2024 постановою заступника начальника відділу Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області у виконавчому провадженні № 73421772 накладено штраф на боржника - Підприємство «Роман» Міжнародної Ліги українських інвалідів-інтелектуалів «Софія» у розмірі 5 100 грн. (далі по тексту - оскаржувана постанова).
Позивач вважаючи, що оскаржувану постанову протиправною, звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, судом першої інстанції зазначено, що станом на момент винесення оскаржуваної постанови, позивач відповідних пояснень та доказів відносно існування поважних причин невиконання рішення суду державному виконавцю не надавав, судовий наказ №911/74/23 від 31.10.2023 в добровільному порядку не виконав.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Спеціальним законом, що встановлює умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII, в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин).
За визначенням статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Засади виконавчого провадження передбачені частиною першою статті 2 Закону № 1404-VIII, зокрема виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 
1) верховенства права; 
2) обов`язковості виконання рішень.
Статтею 3 Закону № 1404-VIII визначено перелік рішень та виконавчі документи, що підлягають примусовому виконанню, до яких відповідно до пункту 5 частини першої указаної норми віднесено, зокрема, постанови державних виконавців про накладення штрафу.
Вимоги до виконавчого документа установлені статтею 4 Закону № 1404-VIII.
Згідно частини 1 статті 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 2 статті 15 Закону № 1404-VIII визначено, що боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Відповідно до частини 1 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до частини другої статті 4 Закону № 1404-VIII державний виконавець під час вирішення питання про відкриття виконавчого провадження перевіряє виключно наявність виконавчого документа, його відповідність вимогам закону за формою і змістом, а також дотримання строків його пред`явлення до виконання. 
При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що державний виконавець не наділений повноваженнями давати правову оцінку суті виконавчого документа, у тому числі не уповноважений тлумачити зміст судового рішення, оцінювати правильність визначення сторін у справі чи обґрунтованість накладення відповідного зобов`язання.
Окремо слід зауважити, що в матеріалах справи відсутні докази порушення строків пред`явлення виконавчого документа до виконання. 
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.
Відповідно до частини 6 статті 26 Закону №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Так, дослідивши матеріали справи та доводи сторін, суд апеляційної інстанції встановив, що станом на момент винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови від 30.07.2024 у ВП №73421772 про накладення штрафу боржником судове рішення виконано не було. 
Натомість, Підприємством «Роман» Міжнародної ліги українських інвалідів-інтелектуалів «Софія» направлено до Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області лист вих.№1 від 07.12.2023, в якому зазначено, що останній не відмовляється від передачі/повернення стягувачу продуктів харчування, прийнятих на зберігання, згідно договору про відповідальне зберігання від 17.12.2019.
Також, у вказаному листі позивач зазначив, що передача та прийняття продуктів харчування відбулась 17.12.2019. Державний податковий університет не забрав вказані продукти харчування у встановлені строки, що призвело до закінчення терміну придатності.
Окрім того, у вказаному листі Підприємство «Роман» Міжнародної ліги українських інвалідів-інтелектуалів «Софія» зазначило, що немає права здійснювати перевезення/транспортування таких небезпечних продуктів харчування, в тому числі доставки їх до місця розташування складу/харчоблоку/потужності Державного податкового університету з метою подальшого їх повернення останньому, відповідно до договору про відповідальне зберігання від 17.12.2019 та які залишились на відповідному зберіганні у відповідача, станом на 31.10.2021.
Також, у вказаному листі міститься інформація, що стягувач має можливість забрати продукти харчування з місць розташування, де вони зберігаються, у асортименті та кількості, а саме: ковбаса «Сервелат» в/г (900,261 кг); 2) м`ясо свинини б/к заморожене (2583,550 кг); 3) м`ясо яловичини б/к заморожене (812,300 кг); 4) сосиски в/г (2167,668 кг); 5) стегно куряче заморожене (383,892 кг); 6) філе куряче заморожене (268,192 кг).
Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення регламентовано положеннями частин першої - третьої статті 63 Закону №1404-VIII, згідно частини першої якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Статтею 75 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Отже, наведені вище правові норми визначають, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.
При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.
Тобто, накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що у даному випадку, не виконання боржником рішення суду без поважних причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження».
Аналізуючи положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Умовою застосування до боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. Залежно від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, що створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Таким чином, підставою для прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу є встановлення факту невиконання боржником судового рішення без поважних причин - об`єктивних причин, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Подібні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 31.03.2021 у справі № 360/3573/20, від 13.10.2021 у справі № 360/4705/20 і у справі № 360/4708/20 та відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України застосовуються судом при вирішенні даної справи.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що з моменту набрання рішенням Господарського суду Київської області від 17.08.2023 року у справі № 911/74/23 законної сили, боржник - Підприємство «Роман» Міжнародної ліги українських інвалідів-інтелектуалів «Софія» не надав ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних доказів, які б свідчили про спроби/намагання боржника виконати рішення суду, яке набрало законної сили і виконується в примусовому порядку відповідачем.
Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
Відсутність у стягувача можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.
У свою чергу, поважними, в розумінні наведених норм Закону № 1404-VІІІ, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Тобто, поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що підстави на які покликається в даному випадку боржник, як на поважні невиконання рішення суду, є безпідставними та не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.
Отже, колегія суддів доходить висновку, що тривалий час рішення суду, яким поновлено законні права та інтереси Державного податкового університету є невиконаним тривалий час, без поважних на те причин.
Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. 
Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. 
Частиною другою статті 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що приймаючи оскаржену постанову від 30.07.2024 у ВП №73421772 про накладення на позивача 5100 грн. штрафу, Вишневий ВДВС у Бучанському районі Київської області діяв на підставі Закону України «Про виконавче провадження» та у межах своїх повноважень, а тому відсутні законні підстави для скасування оскаржуваної постанови.
Так, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У даному випадку, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність своїх дій, відповідно до норм чинного законодавства.
Колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. 
Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.
В зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Підприємства «Роман» Міжнародної ліги українських інвалідів-інтелектуалів «Софія» - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

Ю.К. Черпак

Повний текст виготовлено 13.01.2026 року