Справа № 521/2882/25
Провадження № 2/185/532/26
Р І Ш Е Н Н Я 
іменем України

13 січня 2026 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засідання Преображенської К.О., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Кузьма Я.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Кодимської міської ради Подільського району Одеської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення порядку спілкування та зустрічей дитини з батьком, надання інформації про дитину

В С Т А Н О В И В

Позивач 10.06.2025 року звернувся з позовом до суду у якому просить суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , зобов`язати відповідача надати копію, фото всіх сторінок закордонного паспорту дитини, зобов`язати відповідача надати копію, фото медичної книжки дитини, докази проходження планових щеплень та медичних обстежень дитини, встановити порядок спілкування з дитиною у визначений час з 09.00 до 12.00 або з 17.00 до 22.00 тривалістю від 10 до 40 хвилин, встановити порядок особистих зустрічей з дитиною на території України, м. Одеса або Одеська область не менше 2 раз на місяць, кожну 2-гу та 4-ту суботу місяця, зобов`язати відповідача повідомляти інформацію про місце проживання дитини, стан її здоров`я, умови проживання, виховання та розвиток.
Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що від спільного життя з відповідачем вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , відповідач з сином виїхали за межі України, тому він не має можливості спілкуватися з дитиною, займатися його вихованням і змушений звернутися до суду.
Відповідач звернулася до суду з відзивом на позовну заяву у якому просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Встановити наступний графік участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною: не більше 4 разів на тиждень, шляхом відеодзвінків та відеорозмов між позивачем та дитиною – ОСОБА_3 , в період з 10: 00 до 12: 00 та тривалістю від 10 хвилин до 1 години, але не більше 4-х годин на тиждень та за умови, що Позивач перебуває в нормальному психоемоційному стані та без ознак алкогольного сп`яніння.
Обґрунтовуючи свої заперечення зазначила, що вона з дитиною проживає за межами України, і за ради безпеки дитини приїжджати в Україну не має можливості.
Від третьої особи до суду надійшов Висновок Органу опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини.
В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини викладені ним у позовній заяві.
Представник відповідача позов визнала частково, посилаючись на обставини викладені у письмовому Відзиві на позов. 
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився.
Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню.
В судовому засіданні встановлено наступне. 
Сторони по справі від спільного життя мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сім`я розпалася, позивач та відповідач проживають окремо, дитина залишилася проживати з відповідачем по справі.
Висновком Органу опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини запропоновано батькам дитини порядок у спілкуванні з дитиною та визначено спосіб участі батька у вихованні дитини.
Але вказаний порядок батьками дитини не виконується.
17 вересня 2023 року Відповідач внаслідок військового стану в Україні, постійних повітряних тривог та вибухів, була змушена виїхати за межі території України разом з дитиною, з метою забезпечення безпеки для дитини. Відповідач з дитиною знаходяться на території Турецької Республіки.
Виїжджаючи з дитиною за кордон відповідач не порушила діючого в Україні законодавства. На території України продовжує діяти воєнний стан, відповідно до Указу Президента України №235/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні». В умовах запровадженого воєнного стану діють інші норми, що регулюють правила щодо перетину кордону України. Так, згідно абзацу 13 пункту 23 Постанови Кабінету Міністрів України № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» зазначається наступне: Виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону.
Суд приймає до уваги те, що спір між сторонами по справі, з приводу виховання спільної дитини, продовжується вже тривалий час. В судовому засіданні встановлено, що Позивачем були здійснені спроби повернути дитину проживати в місто Одеса. Позивач, 10 жовтня 2024 року звертався до Міністерства юстиції України із Заявою про сприяння поверненню дитини відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей.
Крім того, 10 червня 2025 року рішенням суду Турецької республіки № 2025/285 від 22 травня 2025 року, було відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо повернення малолітньої дитини – ОСОБА_3 до України та визнано, що дії ОСОБА_2 щодо утримання дитини не є неправомірними. Судом було встановлено, що мати – відповідач належним чином здійснює догляд та нагляд за дитиною під час спільного проживання. Дитина проживає з матір`ю в орендованому будинку. З сусідами мають добрі відносини. Мати постійно займається дитиною, не веде аморальний спосіб життя. 
Суд вважає, що повернення на теперішній час в Україну відповідача з дитиною з метою забезпечення права позивача на спілкування з дитиною, є небезпечним для їх життя та здоров`я. Систематичні обстріли Української території, в тому числі міста Одеси та області, складає небезпеку для життя та здоров`я всіх без виключення громадян України. Крім того, знаходження малолітньої дитини в умовах війни може негативно впливати на її психоемоційний стан та розвиток. Тому, в частині позовних вимог щодо особистого спілкування позивача з дитиною на території України слід відмовити з метою збереження життя та здоров`я дитини та її матері.
Ефективне спілкування батьків з дитиною будується на взаємній довірі, повазі та двосторонньому діалозі, де важливо проявляти зацікавленість до життя дитини, ділитися власними думками, уважно слухати та не засуджувати, створюючи тісний зв`язок та безпечне середовище для обміну почуттями і думками на всіх етапах дорослішання дитини. 
В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі, батьки малолітньої дитини, втратили взаємну довіру, повагу та здатність до діалогу.
Але, батько дитини має право на безперешкодне спілкування з дитиною і таке його право не обмежено законом, що передбачено приписамидо ст.153 СК України, у якій зазначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
В силу зазначених вище обставин позивач позбавлений такого права. Суд вважає, що можливість спілкування з диною можлива за допомогою аудіо та відео зв`язку, а тому в цій частині позовних вимог позов слід задовольнити, встановивши наступний порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, а саме: щоденні відео зв`язкові розмови з дитиною у визначений час з 09:00 до 12:00 або з 17:00 до 20:00, тривалістю від 10 до 40 хвилин. Пізніше 20.00 годин вечора дитина повинна відпочивати. При цьому слід зобов`язати мати дитини усунути перешкоди у спілкуванні батька з малолітнім сином.
Крім того батько дитини має право знати де проживає дитина та стан її здоров`я, тому слід зобов`язати відповідача повідомляти позивача про місце проживання дитини та про стан її здоров`я. 
В задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають частковому стягненню (пропорційно задоволених позовних вимог), судові витрати понесені позивачем, а саме витрати на судовий в сумі 605.60 гривень.
Керуючись ст.76,81,263,264,265 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Кодимської міської ради Подільського району Одеської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення порядку спілкування та зустрічей дитини з батьком, надання інформації про дитину – задовольнити частково.
Зобов`язати ОСОБА_2 , усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_3 .
Встановити наступний порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, а саме: щоденні відеозв`язкові розмови з дитиною у визначений час з 09:00 до 12:00 або з 17:00 до 20:00, тривалістю від 10 до 40 хвилин.
Зобов`язати ОСОБА_2 повідомляти ОСОБА_1 інформацію про місце проживання дитини та стан її здоров`я. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на судовий збір в сумі 605.60 гривень.
В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.
Повний текст рішення суду складено 16 січня 2026 року.

Суддя:	  	В. О. Головін