ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року 
м. Київ

справа № 380/18661/23
адміністративне провадження № К/990/29153/24  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Білак М.В., 
суддів: Желєзного І.В., Мацедонської В.Е., 
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 
на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2024 року  (головуючий суддя -  Кузьмич С.М., судді: Довга О.І., Качмар В.Я.)
у справі № 380/18661/23          
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області
про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії.
I. РУХ СПРАВИ
1. У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області (далі - ГУ ДМС у Львівській області), в якому просив: 
- визнати протиправною відмову ГУ ДМС у Львівській області прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства Російської Федерації (далі - РФ);
- зобов`язати відповідача повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 09 червня 2023 року.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2021 році позивач отримав тимчасове посвідчення громадянина України серія № НОМЕР_1 з метою отримання громадянства України, та зобов`язався протягом двох років припинити громадянство РФ, як це передбачено Законом України від 18 січня 2001 року № 2235-III «Про громадянство України» (далі - Закон № 2235-III). Однак через роботу моряком він не встиг подати документи до посольства РФ до початку війни (24 лютого 2022 року) про вихід із громадянства. Листом посольства РФ в Туреччині від 17 квітня 2023 року № 131/ко та листом посольства РФ в Республіці Польща від 27 лютого 2023 року № 51б/ко, було зазначено про неможливість розгляду заяви позивача про вихід із громадянства РФ, оскільки позивач постійно проживає на території України. Зокрема роз`яснено, що відповідно до законодавства РФ, заявник проживаючий на території іноземної держави, разом з документами повинен надати документ, який підтверджує дозвіл уповноваженого органу іноземної держави на постійне проживання. Також повідомлено, що громадяни, які постійно проживають на території України і бажають вийти із громадянства РФ, зможуть подати відповідну заяву та документи після відновлення роботи посольств в Україні.
3. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2023 року позовні вимоги задоволено. 
Визнано протиправною відмову ГУ ДМС у Львівській області у прийнятті від ОСОБА_1 декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства РФ. 
Зобов`язано ГУ ДМС у Львівській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 09 червня 2023 року щодо прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства, з урахуванням висновків суду. 
Стягнуто з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 2 147,20 грн судових витрат.
4. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2024 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
5. Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Верховного Суду зі касаційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
6. Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2024 року відкрито касаційне провадження                                за вказаною касаційною скаргою. 
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
7.  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин РФ, документований паспортом НОМЕР_2 , виданим 03 квітня 2020 року.
8. 01 червня 2021 року позивач звернувся до ГУ ДМС у Львівській області із заявою                        № 4650-000004155/79 про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону № 2235-III.
9. Відповідно до зобов`язання № 4650-000000333 від 01 червня 2021 року ОСОБА_1 зобов`язався протягом двох років з моменту набуття громадянства України припинити громадянство РФ.
10. ГУ ДМС у Львівській області прийняло рішення від 06 серпня 2021 року про оформлення ОСОБА_1 набуття громадянства України відповідно до частини першої статті 8 Закону №2235-III.
11. 09 червня 2023 року позивач подав до ГУ ДМС у Львівській області декларацію про відмову від іноземного громадянства, у якій вказує: «Я, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Російської Федерації, відмовляюся від іноземного громадянства (підданства) Російської Федерації у зв`язку з тим, що існують незалежні від мене причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства Російської Федерації, а саме: у мене уповноваженими органами Російської Федерації 02 березня 2023 року було прийнято клопотання про припинення мого громадянства (підданства) Російської Федерації, проте протягом двох років я не отримав документа про припинення громадянства (підданства) цієї держави. Повідомлень від уповноважених органів Російської Федерації про відмову в задоволенні мого клопотання я не отримував(ла). Строк розгляду клопотань про припинення громадянства цієї держави не встановлено.
У зв`язку з викладеним вище, я зобов`язуюся повернути паспорт громадянина Російської Федерації до уповноважених органів цієї держави, не користуватися правами громадянина Російської Федерації і не виконувати обов`язків, передбачених її законодавством для громадян цієї держави. Мені ОСОБА_1 повідомлено, що в разі подання неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого не можу набути громадянство України, у тому числі невиконання взятого у цій декларації зобов`язання, рішення про набуття громадянства України скасовується згідно зі статтею 21 цього Закону №      2235-III.».
12. 30 червня 2023 року листом ГУ Державної міграційної служби України у Львівській області повідомило, що саме на особу покладається обов`язок припинити іноземне громадянство та подати пакет про припинення іноземного громадянства виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України.
13. Не погоджуючись із відмовою ГУ ДМС у Львівській області прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства РФ, позивач звернувся до суду.
III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
14.           Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відмова відповідача у прийнятті від ОСОБА_1 декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства РФ є протиправною. Cуд зазначив, що позивач мав право розраховувати на прийняття відповідачем декларації про відмову від іноземного громадянства, оскільки він позбавлений можливості отримати документ про припинення громадянства РФ з незалежних від нього причин - офіційного розірвання дипломатичних відносин між Україною та РФ.
15. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, вказав, що чинним законодавством України не передбачене прийняття декларації про відмову від громадянства за наведених позивачем обставин, а розрив Україною дипломатичних відносин з РФ не впливає на суть правовідносин між відповідачем та позивачем. 
16. Наголосив, що посольство РФ в Україні припинило свою роботу в Україні з 23 лютого 2022 року. Разом з цим, активні дії спрямовані на фактичне виконання взятого на себе зобов`язання почали вчинятися позивачем лише 13 лютого 2023 року та 01 березня 2023 року. 
17. Апеляційний суд звернув увагу, що позивач зобов`язався протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подати до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства РФ, виданий уповноваженим на те органом цієї держави, а у разі неотримання ним з незалежних від неї причин документа про припинення громадянства РФ, зобов`язався подати декларацію про відмову від громадянства цієї держави і повернути національний паспорт громадянина РФ до уповноваженого органу цієї держави, однак жодних дій до виконання зобов`язання реально не вчинив, а подана ним декларація про відмову від іноземного громадянства, подана без актуальної незалежної причини для її подання.
V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
18. Касаційне провадження за скаргою позивача відкрито на підстав пункту 3 частини четвертої статі 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). 
19. Представник позивача вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування абзаців тринадцятого, шістнадцятого статті 1, абзацу п`ятого частини другої статті 9 Закону України «Про громадянство України» щодо можливості подання замість документа про припинення громадянства (підданства) іншої держави декларації про відмову від іноземного громадянства. 
20. У касаційній скарзі наголошено, що неможливість отримати документ про припинення громадянства РФ після повномасштабного воєнного вторгнення РФ в Україну і розриву дипломатичних відносин із цією країною - стало підставою для подачі позивачем декларації про відмову від іноземного громадянства. РФ повністю заблокувала можливість подачі такої заяви в інші консульські установи РФ по всьому світу. Дії РФ щодо заборони прийняття заяви від українців про припинення громадянства РФ, є саме такими обставинами, що не залежить від волі позивача і про які йдеться в законі. 
21. ГУ ДМС у Львівській області подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило оскаржуване рішення залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення. Відповідач наголосив про відсутність у позивача причин, які від нього не залежали, щодо неотримання документа про припинення іноземного громадянства. На думку представника відповідача, ОСОБА_1 мав можливість подати заяву про вихід з громадянства РФ до 09 лютого 2022 року
VI. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
22. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, вважає за необхідне зазначити таке.
23. Спірні правовідносини у цій справі виникли щодо можливості подання декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства (підданства) іншої держави в умовах воєнного стану, у зв`язку з відсутністю доступу до консульства РФ. 
24. В контексті спірних правовідносин Верховний Cуд зазначає, що Закон України від 18 січня 2001 року № 2235-III «Про громадянство України» в умовах воєнного стану не передбачає послаблення вимог до процедури відмови від громадянства шляхом подання декларації, про що також свідчить прийняття Закону України від 20 серпня 2024 року № 3897-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які беруть участь у захисті територіальної цілісності та недоторканності України» (далі - Закон № 3897-IX), яким продовжено дію тимчасового посвідчення громадянина України для осіб, які вже його отримали.
25. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
26. Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначено Законом № 2235-III.
27. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 6 Закону № 2235-III громадянство України набувається за територіальним походженням.
28. Відповідно до частин першої-п`ятої статті 8 Закону № 2235-III особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.
Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається:
особою без громадянства - декларація про відсутність іноземного громадянства;
іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.
Іноземці, які перебувають у громадянстві (підданстві) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство (підданство) усіх цих держав.
Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави.
Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.
29. Частинами першою, другою статті 9 Закону № 2235-III передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх заявою прийняті до громадянства України.
Умовами прийняття до громадянства України є:
1) визнання і дотримання Конституції України та законів України, що засвідчується особою у поданій в установленому порядку заяві про прийняття до громадянства України;
2) подання:
особою без громадянства - декларації про відсутність іноземного громадянства;
іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.
Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.
30. Абзацами тринадцятим, шістнадцятим статті 1 Закону № 2235-III визначено, що:
- незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури;
-          декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.
31. Таким чином, нормами Закону № 2235-III передбачено можливість набуття громадянства України за територіальним походженням, за умови звернення іноземця з відповідною заявою, однак положення частини другої статті 8 цього Закону містять імперативний припис щодо обов`язку таких осіб одночасно із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подати зобов`язання припинити іноземне громадянство. У разі ж одержання позитивного рішення щодо вирішення такої заяви, іноземцю видається довідка про реєстрацію особи громадянином України, на підставі якої він має право оформити тимчасове посвідчення, що діє не більше двох років. Тому лише у разі виконання ним обов`язку припинити іноземне громадянство, така особа має право отримати паспорт України.
32. Запроваджуючи інститут подання декларації про відмову від іноземного громадянства, законодавець в імперативному порядку насамперед зобов`язав іноземця, який звернувся із відповідною заявою до органу ДМС протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подати документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України. Такі дії передбачають активну поведінку іноземця, спрямовану на безпосереднє самостійне вирішення питання щодо отримання ним документу про припинення громадянства (підданства) іншої держави.
33. Таким чином, лише за певних умов, перелік та форма яких визначені в статті 1 Закону №      2235-III (що в основному передбачають вжиття іноземцем активних дій зокрема звернення до уповноваженого органу країни, громадянство якої він хоче припинити), а також за умови підтвердження факту виконання іноземцем усіх необхідних кроків для отримання документа про відмову від попереднього громадянства, Управління має право прийняти декларацію іноземця про відмову від іноземного громадянства.
34. Ураховуючи наведене, Верховний Суду дійшов висновку, що особа, яка отримала громадянство України на загальних підставах після позитивного розгляду її заяви про прийняття до громадянства, протягом двох років з моменту набуття громадянства повинна вжити заходів для отримання документа, що підтверджує припинення громадянства (підданства) іншої держави. Лише у випадку, якщо це питання не буде вирішене у строки, визначені законодавством країни, громадянином якої вона є, або у разі відмови в його вирішенні з незалежних від неї причин (що детально описані в Законі № 2235-III), особа має право подати декларацію про відмову від іноземного громадянства безпосередньо до органу, який розглядав її заяву.
35. В інших випадках відсутні правові підстави для прийняття такої декларації у межах процедури, визначеної Законом № 2235-III, установленої для оформлення громадянства.
36. В рамках спірних правовідносин судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , громадянин РФ, набув громадянство України за територіальним походженням з 06 серпня 2021 року на підставі рішення Управління ГУ ДМС України у Львівській області. 25 серпня 2021 року позивачу видано тимчасове посвідчення громадянина України.
37. У зв`язку із набуттям громадянства України позивач подав зобов`язання про припинення громадянства РФ протягом двох років з моменту набуття громадянства України, тобто до 07 серпня 2023 року.
38. На виконання зазначеного зобов`язання 13 лютого 2023 року ОСОБА_1 подав до консульського відділу Посольства РФ в Польщі заяву про вихід із громадянства РФ у спрощеному порядку.
39. 27 лютого 2023 року листом консульський відділ Посольства РФ в Польщі відмовив в прийнятті до розгляду вказаної заяви. 
40. 01 березня 2023 року позивач подав до консульського відділу Посольства РФ у Турецькій Республіці заяву про вихід із громадянства РФ у спрощеному порядку.
41. 17 квітня 2023 року листом Посольство РФ у Турецькій Республіці відмовило в прийнятті до розгляду заяви ОСОБА_1 .
42. Вказані обставини свідчать про те, що позивач максимально вчиняв активні дії для виконання обов`язку щодо припинення громадянства РФ. 
43. Верховний Суд враховує, що після 24 лютого 2022 року, у зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ на територію України, Україна розірвала дипломатичні відносини з Росією, що унеможливлює із цієї дати направлення різних запитів і листів до посольства РФ в Україні, з огляду на припинення роботи його відділів на території України. 
44. Беручи до уваги обставини, що склались у цій справі та відсутність правового регулювання щодо визначення подальшого правового статусу особи, термін дії тимчасового посвідчення громадянина України якого завершується в силу відсутності доступу до консульства РФ, як зазначено вище, Верховний Суд, перевіряючи суть порушеного права особи при вирішенні цієї справи, керується принципом верховенства права (правовладдя).  
45. Так, конституційний принцип верховенства права (правовладдя) (стаття 8 Конституції України) передбачає: 1) щоб правове становище не змінювалося раптово і непередбачено; 2) держава не допускала ситуацій, коли права особи стають нереалізованими через відсутність роботи консульства (РФ). 
46. Якщо строк дії тимчасового посвідчення громадянина України спливає, а процедура набуття громадянства іноземною особою не може бути завершена, у зв`язку з воєнною агресією (РФ) на території України, держава зобов`язана запобігти виникненню ситуації, коли така особа фактично може залишитися без правового статусу та втрати права її легального перебування на території України через військові дії, що унеможливлюють завершення процедури набуття громадянства. Це випливає із загального позитивного обов`язку держави забезпечити ефективність правового статусу особи та запобігання статусу без громадянства (стаття 92 Конституції України).    
47. Разом з цим, на момент розгляду справи в суді касаційної інстанції, державою виконано цей позитивний обов`язок і врегульовано питання пролонгації строку на виконання зобов`язання припинити громадянство РФ на період дії в Україні воєнного стану для того, щоб після скасування або припинення воєнного стану такі громадяни змогли виконати взяте зобов`язання про припинення громадянства РФ (Закон України від 20 серпня 2024 року № 3897-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які беруть участь у захисті територіальної цілісності та недоторканності України» (далі - Закон № 3897-IX)). 
48. Оскільки особа в рамках спірних правовідносин звернулась до суду у серпні 2023 року, тобто за відсутності згаданого Закону № 3897-IX, яким пролонговано дію тимчасового посвідчення громадянина України для осіб, які вже його отримали, Верховний Суд керуючись принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина перша статті 6 КАС України) зазначає, що держава не може залишити без правового статусу таких осіб, у яких строк дії тимчасового посвідчення громадянина України спливає, і має вжити активних дій, щоб забезпечити безперервний правовий статус, який впливає на суть їхнього гарантованого права (стаття 25 Конституції України).
49. З огляду на наведене, Верховний Суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що припинення діяльності посольства та консульства РФ в Україні не потребує офіційного визнання та додаткового доведення з боку позивача причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства), адже в законодавстві України відсутнє правове регулювання процедури припинення громадянства (підданства) за ініціативою особи в разі ведення воєнних дій між відповідними державами. 
50. Суд першої інстанції правильно зазначив, що позивач мав право розраховувати на прийняття відповідачем декларації про відмову від іноземного громадянства, оскільки він позбавлений можливості отримати документ про припинення громадянства РФ з незалежних від нього причин.
51. Таким чином, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті спору судове рішення, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 . 
52. Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звертався до консульських іноземних установ РФ, що свідчить про вчинення ним активних дій щодо виконання зобов`язання про припинення громадянства РФ. Тому висновок суду апеляційної інстанції про те, що жодних дій до виконання зобов`язання про припинення громадянства РФ ОСОБА_1 реально не вчинив є необґрунтований, оскільки не відповідає обставинам справи.
53. У контексті наданої відповіді ГУ ДМС у Львівській області на звернення позивача, Верховний Суд вчергове наголошує, що відповідно до доктрини fair procedures  (належної правової процедури), мета якої - забезпечити право особи «бути почутою», рішення суб`єкта владних повноважень щодо прав особи, за захистом яких вона звертається, повинно прийматися з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття, на які вказує особа. Тобто таке рішення  суб`єкта владних повноважень згідно із пунктом 3 частини другої статті 2 КАС України повинно бути обґрунтованим. 
54. А тому суд першої інстанції обґрунтовано зобов`язав ГУ ДМС у Львівській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 щодо прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства.   
55. Відповідно до статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
56. За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального права, прийняте з дотриманням норм процесуального права, але помилково було скасоване судом апеляційної інстанції внаслідок неправильного застосування абзаців тринадцятого, шістнадцятого статті 1 та абзацу п`ятого частини другої статті 9 Закону № 2235-III, у зв`язку з чим касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а постанова суду апеляційної інстанції - скасуванню, із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.
57. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 352, 356 КАС України, Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2024 року скасувати, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2023 року у справі №380/18661/23 залишити в силі.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
М.В. Білак
І.В. Желєзний 
В.Е. Мацедонська,
Судді Верховного Суду