ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року 

м. Київ

справа № 367/748/17
провадження № 61-2464св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:
позивач - Державна іпотечна установа, 
відповідач - ОСОБА_1 , 
треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Тренд Компані», Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Промекономбанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної іпотечної установи на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 червня 2024 року у складі судді Карабази Н. Ф. та постанову Київського апеляційного суду від 28 січня 2025 року у складі колегії суддів: Крижанівської Г. В., Оніщука М. І., Шебуєвої В. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог 

У грудні 2017 року Державна іпотечна установа звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Тренд Компані» (далі - ТОВ «Тренд Компані»), Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Промекономбанк» (далі - ПАТ «КБ «Промекономбанк»), про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Позовну заяву обґрунтувала тим, що 22 серпня 2013 року між нею та ПАТ «КБ «Промекономбанк» було укладено кредитний договір № 29/2, за умовами якого вона як кредитор надала ПАТ «КБ «Промекономбанк» як позичальнику на умовах цього договору, а позичальник зобов`язується прийняти, використати за цільовим призначенням та повернути кредитору грошові кошти в сумі 8 100 000,00 грн (фінансовий кредит) і сплатити відсотки за користування фінансовим кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Надання такого фінансового кредиту підтверджується платіжним дорученням від 23 серпня 2013 року № 2499 на суму 8 100 000,00 грн. 

Зазначала, що у зв`язку з порушенням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, вона була змушена звернутись за захистом своїх порушених прав до суду. Рішенням Господарського суду Донецької області від 06 травня 2014 року у справі № 905/2275/14 стягнуто з ПАТ «КБ «Промекономбанк» на її користь заборгованість за кредитним договором від 22 серпня 2013 року № 29/2 у розмірі 8 550 732,87 грн. Станом на 01 січня 2017 року судове рішення у вказаній справі не виконане, заборгованість в сумі боржником 8 550 732,87 грн не погашена. 

Також зазначала, що з метою забезпечення виконання зобов`язань ПАТ «КБ «Промекономбанк» за кредитним договором між нею як іпотекодержателем та ТОВ «Тренд Компані» як іпотекодавцем було укладено договір іпотеки майнових прав на нерухоме майно від 22 серпня 2013 року № 29/2.1-3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І. М. та зареєстрований в реєстрі за № 2291. Згідно з пунктами 1.1, 1,2, 1.3 вказаного договору предметом іпотеки є, зокрема земельна ділянка площею 0,1 га, кадастровий номер 3210900000:01:097:0038, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться на АДРЕСА_1 , та належала іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30 липня 2013 року реєстровий № 2207, укладеного між ТОВ «Тренд компані» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Давір-Фінанс» (далі - ТОВ «Давір-Фінанс»), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голуб Н. Ю., реєстраційний номер нерухомого майна 120323632109, номер запису про право власності 1926604. Звітом оцінювача Товариства з обмеженою відповідальністю «Канзас» (далі - ТОВ «Канзас») від 31 липня 2013 року про експертну грошову оцінку земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , визначено вартість спірної земельної ділянки, яка становила 380 000,00 грн. Згідно з Витягом іпотека зареєстрована в державному реєстрі іпотек, запис від 22 серпня 2013 року № 2222077. 

Наголошувала на тому що у зв`язку із порушенням боржником (ПАТ «КБ «Промекономбанк») обов`язків з виконання своїх зобов`язань за кредитним договором від 22 серпня 2013 року № 29/2 вона також звернулася до господарського суду з позовом до іпотекодавця (ТОВ «Тренд Компані») про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Господарського суду міста Києва від 10 лютого 2015 року у справі № 911/2979/14 за її позовом до ТОВ «Тренд компані», треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ПАТ «КБ «Промекономбанк», ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, провадження у справі № 911/2979/14 в частині позовних вимог про звернення стягнення на земельну ділянку, площею 0,1 га, кадастровий номер 3210900000:01:097:0038, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , - було припинено на підставі пункту 1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), через те, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 3210900000:01:097:0038, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , мають розглядатись в суді загальної юрисдикції.

Стверджувала, що відповідно інформаційної довідки № 73218642 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 17 листопада 2016 року власником спірної земельної ділянки є ОСОБА_1 . Підставою виникнення у нього права власності на земельну ділянку стало рішення Апеляційного суду Київської області від 24 липня 2013 року у справі № 367/52/13-ц, яким розірвано договір купівлі-продажу земельної ділянки розміром 0,1000 га, кадастровий номер 3210900000:01:097:0038, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , від 30 грудня 2011 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Давір-Фінанс», та зобов`язано ТОВ «Давір-Фінанс» повернути ОСОБА_1 у власність зазначену земельну ділянку. 

Наголошувала на тому, що на момент виникнення у ОСОБА_1 права власності на предмет іпотеки ТОВ «Тренд Компані» було добросовісним набувачем, що встановлено заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13 жовтня 2014 року у цивільній справі № 367/2405/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Давір-Фінанс», ТОВ «Тренд Компані», третя особа -приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, про визнання недійсними договорів, укладених між ТОВ «Давір-Фінанс» та ТОВ «Тренд Компані», а саме: договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30 липня 2013 року № 2207 та договору купівлі-продажу незавершеного будівництва від 30 липня 2013 року № 2213, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. У цьому судовому рішенні було встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрував своє право власності на спірну земельну ділянку в державній реєстраційній службі України 13 лютого 2014 року. У разі розірвання договору в судовому порядку зобов`язання сторін припиняються з моменту набрання рішенням суду законної сили, і на відміну від визнання договору недійсним, при розірванні договору наслідки, передбачені статтею 216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) щодо обов`язку сторін повернути одна одній все отримане за договором, не застосовуються. ОСОБА_1 набув право власності на спірну земельну ділянку після розірвання договору купівлі-продажу лише 13 лютого 2014 pоку, доказів належності йому незакінченого будівництва нерухомого майна, що розташовано на цій земельній ділянці, взагалі не надав. Оскільки на момент укладання 30 липня 2013 року, оспорюваних договорів власником земельної ділянки та розташованого на ній незавершеного будівництва було ТОВ «Давір-Фінанс», то воно на законних підставах передало своє право власності ТОВ «Тренд Компані», яке в даному випадку є добросовісним набувачем. 

Стверджувала про те, що після оформлення права власності на земельну ділянку до ОСОБА_1 перейшли права і обов`язки іпотекодавця за договором іпотеки майнових прав на нерухоме майно від 22 серпня 2013 року № 29/2.1-3 

З огляду на викладене, Державна іпотечна установа просила суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 22 серпня 2013 року № 29/2, що становить 10 003 373,05 грн, з яких: 8 100 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 648 510,41 грн - заборгованості за відсотками, 254 095,00 грн - пеня за несплату кредиту, 13 475,85 грн - пеня за несплату відсотків, 80 555,75 грн - 3 % річних за несплату кредиту, 4 846,90 грн - 3% річних за несплату відсотків, 865 080,00 грн - інфляційні витрати на суму кредиту, 36 808,24 грн - інфляційні втрати на суму відсотків, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки майнових прав на нерухоме майно від 22 серпня 2013 року № 29-2.1-3, а саме земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 3210900000:01:097:0038, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться на АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом визнання за нею права власності на цю земельну ділянку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 21 червня 2024 року у задоволені позову Державної іпотечної установи відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки договір іпотеки майнових прав на нерухоме майно від 22 серпня 2013 року № 29-2.1-3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І. М., реєстровий номер - 2291, укладений між ТОВ «Тренд Компані» та Державною іпотечною установою, визнаний недійсним рішенням Апеляційного суду Київської області від 23 травня 2017 року у справі № 367/6836/13-ц, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року, то підстави для задоволення позовних вимог Державної іпотечної установи про звернення стягнення на предмет іпотеки за таким договором іпотеки, а саме, на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 3210900000:01:097:0038, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться на АДРЕСА_1 , відсутні. 

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 28 січня 2025 року апеляційну скаргу Державної іпотечної установи залишено без задоволення, а рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 червня 2024 року - без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам у справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи 

У лютому 2025 року Державна іпотечна установа через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 січня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Як на підставу касаційного оскарження заявниця посилається на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій правових висновків, висловлених у постановах Верховного Суду від 21 лютого 2025 року у справі № 303/5463/23, від 24 січня 2025 року у справі № 755/2598/22 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України, далі - ЦПК України). Також заявниця вказує на те, що суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили належним чином наявні в матеріалах справи докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій:

- не врахували, що в матеріалах справи відсутні докази виконання боржником основного зобов`язання за кредитним договором від 22 серпня 2013 року № 29/2;

- не звернули увагу на те, що договір іпотеки від 22 серпня 2013 року № 29/2.1-3 укладений ТОВ «Тренд Компані» із Державною іпотечною установоюз дотриманням всіх вимог Закону України «Про іпотеку» та підлягає виконанню; 

- проігнорували, що ОСОБА_1 набув право власності на спірну земельну ділянку (предмет іпотеки) після розірвання судом договору купівлі-продажу від 30 грудня 2011 року із ТОВ «Давір-Фінанс» лише 13 лютого 2014 року, доказів належності йому незакінченого будівництвом нерухомого майна, яке розташовано на цій земельній ділянці не надав;

- не врахували, що оскільки на момент укладення 30 липня 2013 року між ТОВ «Давір-Фінанс» та ТОВ «Тренд Компані» договорів купівлі-продажу № № 2207, 2213 земельної ділянки та об`єкту незавершеного будівництва, власником такої земельної ділянки та розташованого на ній незавершеного будівництва було ТОВ «Давір-Фінанс», тому воно на законних підставах передало своє право власності ТОВ «Тренд Компані», яке у цьому випадку є добросовісним набувачем;

- не надалиналежну оцінку всім доводам і аргументам заявниці, тощо.

Також у касаційній скарзі Державна іпотечна установа виклала клопотання про поновлення їй строку на касаційне оскарження рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 червня 2024 року та постанови Київського апеляційного суду від 28 січня 2025 року.

Станом на момент розгляду справи Верховним Судом відзиви на касаційну скаргу Державної іпотечної установи від інших учасників справи не надходили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 27 лютого 2025 року касаційну скаргу Державної іпотечної установи на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 січня 2025 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д. 

Ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Державної іпотечної установи з підстав визначених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України; витребувано із Ірпінського міського суду Київської області матеріали справи № 367/748/17; надано іншим учасникам справи строк для подання відзиву. 

У травні 2025 року матеріали справи № 367/748/17 надійшли до Верховного Суду. 

Ухвалою Верховного Суду від 15 січня 2026 року заяву судді Верховного Суду Луспеника Д. Д. про самовідвід задоволено. Відведено суддю Луспеника Д. Д. від участі у розгляді касаційної скарги Державної іпотечної установи на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 січня 2025 року у справі № 367/748/17 (провадження № 61-2464св25) за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , треті особи: ТОВ «Тренд Компані», ПАТ «КБ «Промекономбанк», про звернення стягнення на предмет іпотеки. Ухвалено справу передати для проведення повторного автоматизованого розподілу.

Розпорядженням заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 16 січня 2026 року № 46/0/226-26 призначено повторний автоматизований розподіл указаної справи, у зв`язку з постановленням Верховним Судом 15 січня 2026 року ухвали про самовідвід судді Луспеника Д. Д. у справі № 367/748/17 (провадження № 61-2464св25).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 16 січня 2026 року визначено колегію суддів для розгляду справи № 367/748/17 за касаційною скаргою Державної іпотечної установи на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 січня 2025 року, а саме суддів: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. 

Ухвалою Верховного Суду від 16 січня 2026 року заяву судді Верховного Суду Коломієць Г. В., про самовідвід задоволено. Відведено суддю Коломієць Г. В., від участі у розгляді касаційної скарги Державної іпотечної установи на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 січня 2025 року у справі № 367/748/17 (провадження № 61-2464св25) за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , треті особи: ТОВ «Тренд Компані», ПАТ «КБ «Промекономбанк», про звернення стягнення на предмет іпотеки. Ухвалено справу передати для проведення повторного автоматизованого розподілу.
Розпорядженням заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 19 січня 2026 року № 54/0/226-26 призначено повторний автоматизований розподіл указаної справи, у зв`язку з постановленням Верховним Судом 16 січня 2026 року ухвали про самовідвід судді Коломієць Г. В., у справі № 367/748/17 (провадження № 61-2464св25).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 19 січня 2026 року визначено колегію суддів для розгляду справи № 367/748/17 за касаційною скаргою Державної іпотечної установи на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 січня 2025 року, а саме суддів: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За змістом частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 22 серпня 2013 року між ПАТ «КБ «Промекономбанк» та Державною іпотечною установою укладено кредитний договір № 29/2, за умовами якого кредитор надав позичальнику на умовах цього договору, а позичальник зобов`язався прийняти, використати за цільовим призначенням та повернути кредитору грошові кошти в сумі 8 100 000,00 грн та сплатити відсотки за користування фінансовим кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. 

З метою забезпечення виконання зобов`язань ПАТ «КБ «Промекономбанк» за вказаним кредитним договором, 22 серпня 2013 року між Державної іпотечною установою (іпотекодержатель) та ТОВ «Тренд Компані» (іпотекодавець), був укладений договір іпотеки майнових прав на нерухоме майно № 29/2.1-3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І. М. та зареєстрований в реєстрі за № 2291, предметом якого була визначена земельна ділянка площею 0,1 га, кадастровий номер 3210900000:01:097:0038, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться на АДРЕСА_1 , та належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30 липня 2013 року реєстровий № 2207, укладеного між ТОВ «Тренд компані» та ТОВ «Давір-Фінанс».

У зв`язку з порушенням ПАТ «КБ «Промекономбанк» своїх зобов`язань за кредитним договором від 22 серпня 2013 року № 29/2, Державна іпотечна установа звернулась за захистом своїх порушених прав до суду. 

Рішенням Господарського суду Донецької області від 06 травня 2014 року у справі № 905/2275/14 стягнуто з ПАТ «КБ «Промекономбанк» на користь Державної іпотечної установи на підставі кредитного договору від 22 серпня 2013 року № 29/2 заборгованість в загальній сумі 8 550 732,87 грн. Однак, станом на 01 січня 2017 року судове рішення у вказаній справі виконано не було, заборгованість не погашена.

Також Державна іпотечна установа звернулася до господарського суду з позовом до ТОВ «Тренд компані», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ПАТ «КБ «Промекономбанк», ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10 лютого 2015 року провадження у цій справі № 911/2979/14 в частині позовних вимог про звернення стягнення на земельну ділянку, площею 0,1 га, кадастровий номер 3210900000:01:097:0038, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , було припинено на підставі пункту 1 частини першої статті 80 ГПК України, і вказівкою про те, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 3210900000:01:097:0038, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , мають розглядатись в суді загальної юрисдикції, оскільки, під час дії договору іпотеки - власник земельної ділянки змінився на фізичну особу.

Відповідно до інформаційної довідки № 73218642 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 17 листопада 2016 року власником спірної земельної ділянки дійсно є ОСОБА_1 . 

Підставою виникнення у нього права власності на земельну ділянку стало рішення Апеляційного суду Київської області від 24 липня 2013 року у справі № 367/5957, яким розірвано договір купівлі-продажу земельної ділянки розміром 0,1 га, кадастровий номер 3210900000:01:097:0038, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , від 30 грудня 2011 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Давір-Фінанс» та зобов`язано ТОВ «Давір-фінанс» повернути ОСОБА_1 у власність зазначену земельну ділянку. 
Також судами попередніх інстанцій встановлено, у вересні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Тренд Компані», ТОВ «Грифон Капітал», Державної іпотечної установи, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Вдовиченко Н. О., ТОВ «Давір-Фінанс», ПАТ «КБ «Промекономбанк», про визнання договорів іпотеки майнових прав на нерухоме майно недійсними, в якому він просив суд: визнати недійсним договір іпотеки майнових прав на нерухоме майно, укладений 22 серпня 2013 року між ТОВ «Тренд Компані» та Державною іпотечною установою; визнати недійсним договір іпотеки майнових прав на нерухоме майно, укладений 03 вересня 2013 року між ТОВ «Тренд Компані» та ПАТ «КБ «Промекономбанк».

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 26 січня 2017 року у справі № 367/6836/13-ц позов ОСОБА_1 до ТОВ «Тренд Компані», ТОВ «Грифон Капітал», Державної Іпотечної установи, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль І. М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Вдовиченко Н. О., ТОВ «Давір-Фінанс», ПАТ «КБ «Промекономбанк», про визнання договорів іпотеки майнових прав на нерухоме майно недійсними залишено без задоволення.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 23 травня 2017 року та ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 липня 2017 року у справі № 367/6836/13-ц рішення Ірпінського міського суду Київської області від 26 січня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_1 до ТОВ «Тренд Компані», ТОВ «Грифон Капітал», Державної Іпотечної установи, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль І. М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Вдовиченко Н. О., ТОВ «Давір-Фінанс», ПАТ «КБ «Промекономбанк» про визнання договорів іпотеки майнових прав на нерухоме майно недійсними задоволено. Визнано недійсним договір іпотеки майнових прав на нерухоме майно від 22 серпня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., реєстровий номер - 2291, укладений між ТОВ «Тренд Компані» та Державною Іпотечною установою. Визнано недійсним договір іпотеки майнових прав на нерухоме майно від 03 вересня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вдовиченко Н.О., реєстровий номер - 387, укладений між ТОВ «Тренд Компані» та ПАТ «Комерційний банк «Промекономбанк», правонаступником якого за договором переуступки являється ТОВ «Грифон Капітал».

Постановою Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 367/6836/13-ц касаційні скарги Державної іпотечної установи залишено без задоволення. Рішення Апеляційного суду Київської області від 23 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 25 липня 2017 року залишено без змін. 
У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що відповідно до договору купівлі-продажу від 30 грудня 2011 року ОСОБА_1 відчужив зазначену земельну ділянку на користь ТОВ «Давір-Фінанс», яке побудувало на земельній ділянці об`єкт незавершеного будівництва. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 24 липня 2013 року рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23 травня 2013 року скасовано. Вказаний договір було розірвано та зобов`язано ТОВ «Давір-Фінас» земельну ділянку повернути ОСОБА_1 30 липня 2013 року ТОВ «Давір-Фінас», знаючи про вказане судове рішення, за яким право власності було повернуто ОСОБА_1 , відчужило земельну ділянку та об`єкт незавершеного будівництва ТОВ «Тренд Компані» на підставі договору купівлі-продажу. У подальшому, 22 серпня 2013 року, між Державної іпотечною установою (іпотекодержатель) та ТОВ «Тренд Компані» (іпотекодавець), яке виступає майновим поручителем за зобов`язаннями ПАТ «КБ «Промекономбанк», укладено договір іпотеки майнових прав на нерухоме майно, предметом якого є незавершене будівництво, об`єкт житлової нерухомості та земельна ділянка, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 374,7 кв. м, що належать ТОВ «Тренд Компані» на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу незавершеного будівництва від 30 липня 2013 року. ТОВ «Тренд Компані» отримало кредитні кошти у ПАТ «КБ «Промекономбанк» та передало земельну ділянку, що належала ОСОБА_1 та об`єкт незавершеного будівництва в іпотеку на підставі договору іпотеки майнових прав на нерухоме майно та земельної ділянки від 03 вересня 2013 року. Відповідно до частини третьої статті 653 ЦК України якщо договір розривається в судовому порядку, зобов`язання припиняється з моменту набрання рішенням суду законної сили. Отже, з 24 липня 2013 року договір купівлі-продажу, який був підставою для державної реєстрації права власності на земельну ділянку за ТОВ «Давір-Фінас» втратив свою силу, тому останнє, відчужуючи 30 липня 2013 року нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ТОВ «Тренд Компані», не було його власником, оскільки не мало необхідного обсягу цивільної дієздатності. Заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави. Застава права на чужу річ здійснюється за згодою власника цієї речі, якщо для відчуження цього права відповідно до договору або закону потрібна згода власника (стаття 583 ЦК України). Установивши, що договір іпотеки, укладений 22 серпня 2013 року між ТОВ «Тренд Компані» та Державною іпотечною установою, та договір іпотеки, укладений 03 вересня 2013 року між ТОВ «Тренд Компані» та ПАТ «КБ «Промекономбанк», за своїм змістом суперечать вимогам статті 583 ЦК України, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про визнання вказаних договорів іпотеки недійсними з підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України, оскільки ТОВ «Тренд Компані» неправомірно передало в іпотеку нерухоме майно, зокрема, належну на праві власності ОСОБА_1 земельну ділянку, без згоди останнього.

Правове обґрунтування 

Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 546 ЦПК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні Іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини першої, третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на дату договору іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно з частиною четвертою статтею 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частинами першою - третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази та давши їм належну оцінку, правильно виходив із того, що оскільки договір іпотеки майнових прав на нерухоме майно від 22 серпня 2013 року № 29-2.1-3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І. М., реєстровий номер - 2291, укладений між ТОВ «Тренд Компані» та Державною Іпотечною установою, визнаний недійсним рішенням Апеляційного суду Київської області від 23 травня 2017 року у справі № 367/6836/13-ц, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року, то підстави для задоволення позовних вимог Державної іпотечної установи про звернення стягнення на предмет іпотеки за таким договором іпотеки, а саме, на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 3210900000:01:097:0038, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться на вул. Жовтневій, 105-к, в м. Ірпінь Київської області, відсутні. 

Посилання у касаційній скарзі на те, що суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу на те, що договір іпотеки від 22 серпня 2013 року № 29/2.1-3 укладений ТОВ «Тренд Компані» із Державною іпотечною установоюз дотриманням всіх вимог Закону України «Про іпотеку» та підлягає виконанню, є безпідставними, оскільки у цій справі судами встановлено, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 23 травня 2017 року у справі № 367/6836/13-ц такий договір іпотеки визнано недійсним, а відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює жодних юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Крім того, Верховний Суд враховує, що в матеріалах справи, яка переглядається, відсутні докази того, що відповідач ОСОБА_1 має будь-які зобов`язання перед Державною іпотечною установою з виконання кредитного договору № 29/2, укладеного між ПАТ «КБ «Промекономбанк» та Державною іпотечною установою 22 серпня 2013 року.

Аргументи касаційної скарги стосовно того, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували правових висновків, висловлених у постановах Верховного Суду від 21 лютого 2025 року у справі № 303/5463/23, від 24 січня 2025 року у справі № 755/2598/22 є необґрунтованими, оскільки оскаржувані судові рішення таким висновкам не суперечать, і встановлені судами у цих справах фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є іншими ніж у справі, яка переглядається. У цій справі суди першої та апеляційної інстанції виходили з конкретних обставин справи з урахуванням наданих сторонами доказів.

У постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (пункт 39) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то в такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Посилання у касаційній скарзі на те, що суди першої та апеляційної інстанцій не надали належної оцінки всім доводам і аргументам заявниці, Верховний Суд відхиляє, оскільки як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява № 18390/91). 

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99).

Доводи касаційної скарги про те, що оскільки на момент укладення 30 липня 2013 року між ТОВ «Давір-Фінанс» та ТОВ «Тренд Компані» договорів купівлі-продажу № № 2207, 2213 спірної земельної ділянки та незавершеного будівництва, власником такої земельної ділянки та розташованого на ній незавершеного будівництва було ТОВ «Давір-Фінанс», тому воно на законних підставах передало своє право власності ТОВ «Тренд Компані», яке у цьому випадку є добросовісним набувачем, Верховний Суд також відхиляє, оскільки вони не спростовують правильність встановлених у цій справі фактичних обставин та висновків, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до переоцінки обставин справи і доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судів.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 401 ЦПК України.

Щодо розподілу судових витрат

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, в тому числі із розподілу судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної іпотечної установи залишити без задоволення. 

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 січня 2025 року залишити без змін. 

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Судді:	І. Ю. Гулейков   	
	Р. А. Лідовець   	
	Ю. В. Черняк