Справа № 308/6515/16-а

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 грудня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого - судді Придачука О.А.
за участю секретаря судового засідання - Бомбушкаря В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чопського міського голови Самардака Валерія Володимировича, Чопської міської ради Закарпатської області про визнання незаконними та скасування розпоряджень та стягнення заробітної плати

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чопського міського голови Самардака В.В., Чопської міської ради Закарпатської області про визнання незаконними та скасування розпоряджень, стягнення заробітної плати.
Позов мотивований тим, що він відповідно до розпорядження Чопського міського голови від 31.12.2013 року № 65-ос був призначений в порядку переведення на посаду керівника Центру надання адміністративних послуг з 13.01.2014 року. 
Крім того, позивач на чергових виборах депутатів місцевих рад, які відбулися 25.10.2015 року, був обраний депутатом Чопської міської ради VII скликання від політичної партії «Єдиний центр».
Зазначає, що 29.01.2016 року Чопська міська рада на четвертій сесії VII скликання прийняла за поданням Чопського міського голови рішення № 5 «Про затвердження структури, штату та чисельності апарату Чопської міської ради та її виконавчого комітету, виконавчих органів ради».
Позивач, будучи депутатом Чопської міської ради, голосував проти прийняття даного рішення, оскільки вважав його незаконним. Крім того, позивач на сесіях міської ради, її комісіях і до того не підтримував деякі інші проекти рішень, які готувалися Чопською міською радою, якою керував міський голова Самардак В.В. Позивач активно підтримував працівників державного закладу «Вузлова лікарня ст. Чоп» ДТГО «Львівська залізниця», які через бездіяльність Чопської міської ради, де міським головою працював Самардак В.В., не отримували протягом декількох місяців заробітну плату. Особисті стосунки між позивачем та міським головою погіршувалися також із інших причин.
Вказує, що серед іншого, позивач оскаржив до суду дії Чопського міського голови Самардака В.В. щодо внесення на розгляд сесії Чопської міської ради Закарпатської області VII скликання, яка відбулася 29.01.2016 року, пропозиції щодо структури виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету - проекту рішення «Про затвердження структури, штату та чисельності апарату Чопської міської ради та її виконавчого комітету, виконавчих органів ради» та скасування рішення Чопської міської ради від 29.01.2016 року № 5 «Про затвердження структури, штату та чисельності апарату Чопської міської ради та її виконавчого комітету, виконавчих органів ради».
10.02.2016 року до робочого місця позивача прийшла ОСОБА_2 та пред`явила йому копію розпорядження Чопського міського голови від 08.02.2016 року № 72-ос «Про переведення на вакантну посаду», при цьому повідомила, що вона тепер призначена на посаду керівника ЦНАПу (адміністратора) та позивач їй зобов`язаний передати всі справи з документами згідно з актом. При цьому ні у неї, ні у будь-якої іншої особи, яка була переведена до нового структурного підрозділу (крім позивача) не було власної іменної печатки (вимога ч. 3 ст. 13 Закону України «Про адміністративні послуги»), жодного досвіду та навиків роботи у сфері надання адміністративних послуг, а тому вона сиділа з боку та спостерігала за роботою позивача протягом тривалого часу.
11.02.2016 року Чопський міський голова видав розпорядження № 75-ос «Про покладення обов`язків на ОСОБА_1 ». Дане розпорядження охоплювало період з 11.02.2016 року по 29.02.2016 року включно. Після цього у позивача жодних посадових обов`язків не було, так само як і посади, яку він займав до призначення ОСОБА_2 . 
Зауважує, що 12.02.2016 року позивачу було під розписку надано копію розпорядження Чопського міського голови № 82-ос «Про попередження працівника щодо наступного вивільнення», згідно з яким його попереджали про наступне звільнення з 12.04.2016 року. Також йому було запропоновано вакантну посаду прибиральника апарату Чопської міської ради, що ще раз підтверджує недружні відносини між позивачем та міським головою, оскільки всі вакантні посади були заздалегідь заповнені, і йому запропоновано таку посаду, на яку він не міг погодитися.
25.03.2016 року міським головою видано Розпорядження № 1-с «Про застосування дисциплінарного стягнення» до позивача за відсутність 02.03.2016 р. з 08.50 год. до 12.20 год. на роботі за місцем розташування ЦНАП без поважних причин, яким застосовано до нього дисциплінарне стягнення – догану. Пунктом 2 даного розпорядження скасовано позивачу виплату з 25.03.2016 року надбавку за виконання особливо важливої роботи.
Того ж дня, 25.03.2016 р. відповідачем міським головою видано Розпорядження № 2-с «Про застосування дисциплінарного стягнення» до позивача за відсутність 03.03.2016 р. з 10.05 год. до 11.15 год. на роботі за місцем розташування ЦНАП без поважних причин, яким застосовано до нього дисциплінарне стягнення – догану. Пунктом 2 даного розпорядження припинено позивачу виплату преміювання з 25.03.2016 року.
Позивач вважає вказані розпорядження незаконними та такими, що порушують його права та інтереси.
Мотивуючи позов положеннями статті 49 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» та статтями 6, 10, 32 ЗУ «Про статус депутатів місцевих рад» зауважує, що позивач для здійснення депутатських повноважень в інших передбачених законом випадках, як депутат звільняється від виконання виробничих або службових обов?язків. Позивач вказує, що 02 та 03 березня 2016 року здійснював депутатські повноваження, а тому застосування до нього дисциплінарних стягнень є незаконним.
Ураховуючи наведене, позивач просить визнати незаконними та скасувати Розпорядження Чопського міського голови Самардака В.В. від 25.03.2016 року № 1-с «Про застосування дисциплінарного стягнення» та № 2-с «Про застосування дисциплінарного стягнення»; стягнути на користь ОСОБА_1 з Чопської міської ради різницю невиплаченої заробітної плати за період з 25.03.2016 р. по 12.04.2016 р. включно; стягнути з Чопської міської ради на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку; стягнути на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Чопської міської ради.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивач та його представник подали до суду заяви, згідно з якими просили розглянути справу без їх участі, зазначивши, що позов підтримують повністю.
Представник відповідача Чопської міської ради адвокат Ламбрух О.С. у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі. Також, просив у задоволенні позову відмовити, оскільки такий є необгрунтований.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з"явився хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного.
Відповідно до розпорядження Чопського міського голови від 31.12.2013 року № 65-ос позивач призначений в порядку переведення на посаду керівника Центру надання адміністративних послуг з 13.01.2014 року. 
На чергових виборах депутатів місцевих рад, які відбулися 25.10.2015 року, ОСОБА_1 обраний депутатом Чопської міської ради VII скликання від політичної партії «Єдиний центр».
25.03.2016 року міським головою видано Розпорядження № 1-с «Про застосування дисциплінарного стягнення» до позивача за відсутність 02.03.2016 р. з 08.50 год. до 12.20 год. на роботі за місцем розташування ЦНАП без поважних причин, яким застосовано до нього дисциплінарне стягнення – догану. Пунктом 2 даного розпорядження скасовано позивачу виплату з 25.03.2016 року надбавку за виконання особливо важливої роботи.
Того ж дня, 25.03.2016 р. міським головою видано Розпорядження № 2-с «Про застосування дисциплінарного стягнення» до позивача за відсутність 03.03.2016 р. з 10.05 год. до 11.15 год. на роботі за місцем розташування ЦНАП без поважних причин, яким застосовано до нього дисциплінарне стягнення – догану. Пунктом 2 даного розпорядження припинено позивачу виплату преміювання з 25.03.2016 року.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року № 280/97-ВР (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до положень частин третьої-п`ятої статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами. Порядок формування та організація діяльності рад визначаються Конституцією України, цим та іншими законами, а також статутами територіальних громад. Чисельність працівників органів місцевого самоврядування встановлюється відповідною радою у межах загальної чисельності, визначеної типовими штатами, затвердженими Кабінетом Міністрів України.
Статтею 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, прийнятими у межах їхньої компетенції.
Пунктами третім та п`ятим частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються утворення виконавчого комітету ради, визначення його чисельності, затвердження персонального складу; внесення змін до складу виконавчого комітету та його розпуск, затвердження за пропозицією сільського, селищного, міського голови структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України, витрат на їх утримання.
Згідно з пунктом десятим частини четвертої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів.
У відповідності до частини п`ятої та шостої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень. При здійсненні наданих повноважень сільський, селищний, міський голова є підзвітним, підконтрольним і відповідальним перед територіальною громадою, відповідальним - перед відповідною радою, а з питань здійснення виконавчими органами ради повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольним відповідним органам виконавчої влади.
Згідно з пунктом двадцятим частини четвертої статті 42, частиною восьмою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міський голова видає розпорядження у межах своїх повноважень.
Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина десята статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 року № 2493-III регулює правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначає загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування, 
Статтею 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» визначено службу в органах місцевого самоврядування як професійну на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. Дія цього Закону не поширюється на технічних працівників та обслуговуючий персонал органів місцевого самоврядування.
За приписами статті 3 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посадами в органах місцевого самоврядування серед інших є посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.
Частина 3 статті 7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» встановлює, що на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст.51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:: догана, звільнення.
Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, що проявились в порушенні правил внутрішнього трудового розпорядку; посадових інструкцій; положень, наказів та розпоряджень власника, якщо вони мають законний характер.
Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.
Частиною 2 статті 149 КЗпП України передбачено, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.
Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є доведення відсутності працівника на роботі.
Як видно з матеріалів справи, зокрема оскаржуваних розпоряджень позивача притягнуто до відповідальності, у звя?язку із відсутністю 02 та 03.03.2016 р. на роботі за місцем розташування ЦНАП без поважних причин. 
Факт відсутності 02 та 03.03.2016 р. позивачем не заперечується. 
На обґрунтування своєї відсутності в позовній заяві позивач стверджував, що 02 та 03 березня 2016 року здійснював депутатські повноваження, а саме брав участь в заходах, а тому застосування до нього дисциплінарних стягнень за відсутність на робочому місці є незаконним.
Разом з тим, на думку суду, не може бути підставою для відсутності на робочому місці здійснення депутатських повноважень пов?язаних з участю в заходах, а тому застосування до нього дисциплінарних стягнень є законним.
Так, відповідно до ч.3 ст.49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» на час сесій, засідань постійних комісій рад, а також для здійснення депутатських повноважень в інших, передбачених законом випадках, депутат звільняється від виконання виробничих або службових обов`язків з відшкодуванням йому середнього заробітку за основним місцем роботи та інших витрат, пов`язаних з депутатською діяльністю, за рахунок відповідного місцевого бюджету.
Відповідно до ч:1 ст.6 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої здійснює свої повноваження, не пориваючи з виробничою або службовою діяльністю.
Згідно п.1 ч.1 ст.10 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», у виборчому окрузі депутат місцевої ради зобов`язаний підтримувати зв`язок з виборцями, місцевою організацією політичної партії, яка висунула його кандидатом у депутати місцевої ради, відповідною територіальною громадою, а також громадськими організаціями, трудовими колективами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, органами місцевого самоврядування, місцевими органами виконавчої влади, розташованими на відповідній території.
Відповідно до п.3, 4 ч. ст.10 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» у виборчому окрузі депутат місцевої ради зобов`язаний: брати участь у громадських слуханнях з питань, що стосуються його виборчого округу, в організації виконання рішень ради та її органів, доручень виборців, у масових заходах, що проводяться органами місцевого самоврядування на території громади або виборчого округу; вивчати громадську думку; вивчати потреби територіальної громади, інформувати про них раду та її органи, брати безпосередню участь у їх вирішенні. 
Відповідно до п.5 ч.1 ст.10 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» у виборчому окрузі депутат місцевої ради зобов`язаний: визначити і оприлюднити дні, години та місце прийому виборців, інших громадян; вести регулярний, не рідше одного разу на місяць, прийом виборців, розглядати пропозиції, звернення, заяви і скарги членів територіальної громади, вживати заходів щодо забезпечення їх оперативного вирішення.
Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» на час сесії чи засідання постійної комісії місцевої ради, а також для здійснення депутатських повноважень в інших передбачених законом випадках депутат місцевої ради звільняється від виконання виробничих або службових обов?язків.
Враховуючи все вищенаведене, позивач як депутат на час сесій, засідань постійних комісій рад звільняється від виконання виробничих або службових обов`язків. При тому, вести прийом громадян, брати участь в заходах, а також здійснювати інші депутатські повноваження в інших, передбачених законом випадках, у визначені і оприлюднені дні, години та не всупереч обов?язку виконання виробничих або службових обов?язків.
За таких обставин, враховуючи, що 02 та 03 березня 2016 р. позивач був відсутній на робочому місці всупереч Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», суд доходить висновку, що застосування до нього дисциплінарних стягнень Чопським міським головою є законним. Відтак, позовні вимоги про скасування розпоряджень не підлягають задоволенню.
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення різниці невиплаченої заробітної плати та вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку є похідними від позовної вимоги про скасування розпоряджень, то вони також задоволенню не підлягають.
Обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено у частині другій статті 2 КАС України. Відповідно до цієї норми в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 74 КАС України).
За приписами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина перша статті 90 КАС України).
З урахуванням вищезазначеного та беручи до уваги вимоги наведених правових норм, суд доходить переконання, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 не знайшли своє підтвердження, а тому в задоволенні позову слід відмовити.
Ухвалюючи дане судове рішення суд також керується статтею 246 КАС України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (пункт 41) щодо якості судових рішень.
Згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України»).
Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Керуючись статтями 2, 5, 9, 76, 77, 90, 139, 143, 241-246, 255, 293, 295 КАС України, суд
У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Чопського міського голови Самардака Валерія Володимировича, Чопської міської ради Закарпатської області про визнання незаконними та скасування розпоряджень та стягнення заробітної плати - відмовити.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Чопський міський голова Самардак Валерій Володимирович, що знаходиться за адресою: вул. Берег, 2, м. Чоп, Ужгородський район, Закарпатська область.

Відповідач: Чопська міська рада Закарпатської області, код ЄДРПОУ 04053737, що знаходиться за адресою: вул. Берег, 2, м. Чоп, Ужгородський район, Закарпатська область.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Суддя Ужгородського 
міськрайонного суду О.А. Придачук