справа № 372/390/17
головуючий у суді І інстанції Сташків Т.Г.
провадження № 22-ц/824/1688/2025
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України

03 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Мостової Г.І.,
суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,
за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами заступника керівника Київської обласної прокуратури та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 07 травня 2024 року 
у справі за позовом заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, про витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння, -
в с т а н о в и в :
У лютому 2017 року заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, державного підприємства «Київське лісове господарство» (далі - ДП «Київське лісове господарство») звернувся з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання недійсними державних актів і витребування земельних ділянок.
Позов мотивовано тим, що при проведенні Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12013000000000148 за ознаками злочинів, передбачених частинами 3,4 статті 358, частиною 4 статті 190, частиною 3 статті 209, частинами 2,3 статті 358, частиною 2 статті 364, частиною 2 статті 366, частиною 1 статті 255 КК України, встановлено, що 23 жовтня 2007 року між ОСОБА_3 (продавець) і ОСОБА_5 (покупець) було укладено дев`ять договорів купівлі-продажу земельних ділянок з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані у смт Козин Обухівського району Київської області, які посвідчені приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р., а саме: земельної ділянки площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:011:0020, земельної ділянки площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:011:0022, земельної ділянки площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:011:0021, земельної ділянки площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:011:0018, земельної ділянки площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:011:0017, земельної ділянки площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:011:0016, земельної ділянки площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:011:0003, земельної ділянки площею 0,3000 га з кадастровим номером 3223155400:06:011:0019, земельної ділянки площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:011:0020.
На підставі вказаних договорів купівлі-продажу ОСОБА_5 одержав: 
державний акт серії ЯД № 334342 від 12 листопада 2009 року на право власності на земельну ділянку площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:010:0016, 
державний акт серії ЯД № 946150 від 02 листопада 2007 року на право власності на земельну ділянку площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:011:0003, 
державний акт серії ЯЕ № 954898 від 02 листопада 2007 року на право власності на земельну ділянку площею 0,3000 га з кадастровим номером 3223155400:06:012:0015, 
державний акт серії ЯД № 946149 від 02 листопада 2007 року на право власності на земельну ділянку загальною площею 3,0000 га з кадастровим номером 3223155400:06:012:0017 (внаслідок об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами: 3223155400:06:011:0016, 3223155400:06:011:0017, 3223155400:06:011:0018, 3223155400:06:011:0021, 3223155400:06:011:0022, 5223155400:06:011:0020).

ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,5000 га із кадастровим номером 3223155400:06:012:0010, яка є частиною земельної ділянки загальною площею 3,0000 га з кадастровим номером 3223155400:06:012:0017, відчужив ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 29 липня 2008 року.
На підставі вказаного правочину ОСОБА_1 одержав державний акт серії ЯЖ № 678169 від 28 серпня 2008 року на право власності на земельну ділянку площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:012:0010.
ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:010:0016 відчужив ОСОБА_4 відповідно до договору дарування від 26 листопада 2009 року.
На підставі вказаного правочину ОСОБА_4 одержав державний акт серії ЯМ № 893712 від 21 вересня 2012 року на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га з кадастровим номером 3223155400:06:012:0043 та державний акт серії ЯМ № 893713 від 21 вересня 2012 року на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га з кадастровим номером 3223155400:06:012:0044 (внаслідок поділу земельної ділянки площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:010:0016).
ОСОБА_4 вказані вище земельні ділянки з кадастровими номерами: 3223155400:06:012:0043, 3223155400:06:012:0044 відчужив ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу від 03 жовтня 2015 року, що посвідчені приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р. та зареєстровані у реєстрі за №№ 1880, 1888.
Заступник прокурора Київської області зазначав, що під час проведення досудового розслідування установлено порушення вимог земельного та лісового законодавства при укладенні між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 23 жовтня 2007 року.
У договорах купівлі-продажу земельних ділянок від 23 жовтня 2007 року зазначено, що ОСОБА_3 є власником земельних ділянок на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯБ №№ 794407, 794409, 794408, 794407, 794405, 794404, 794403, 794406 від 15 квітня 2004 року та державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 794382 від 14 квітня 2004 року, виданих на підставі договорів купівлі-продажу від 22 березня 2004 року №№ 2682, 2706, 2708, 2710, 2711, 2716, 2718, 2720, 2716.
Однак, у ході перевірки було встановлено, що договори купівлі-продажу у 2004 році ОСОБА_3 не укладалися, що підтверджується протоколами допитів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , звітами про вчинення нотаріальних дій, даними реєстрів вчинення нотаріальних дій нотаріусом ОСОБА_13 за період з 16 січня 2004 року по 22 квітня 2004 року.
Заявка на друк державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯБ № 794407, 194409, 794408, 91407, 794405, 794404, 794403, 794406 від 15 квітня 2004 року та державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 794382 від 14 квітня 2004 року була подана Державним комітетом із земельних ресурсів України лише 02 квітня 2005 року. 
Державні акти на право власності на земельні ділянки вказаної серії Головним управлінням Державного комітету із земельних ресурсів України у Київській області були видані Управлінню земельних ресурсів у Миронівському районі згідно з накладною від 22 грудня 2005 року № 141, яке 14 липня 2006 року передало їх Миронівському районному центру Державного земельного кадастру на підставі накладної № 21. Однак, звіти про використання Миронівським районним центром Державного земельного кадастру вказаних бланків державних актів на право власності на земельні ділянки до Миронівського відділу земельних ресурсів не надходили.
Вказані обставини, на думку заступника прокурора Київської області, свідчать про те, що спірні земельні ділянки не вибували з державної власності у встановлений законом спосіб і рішення органів виконавчої влади, які наділені компетенцією розпоряджатись такими землями, не приймалось.
Також, заступник прокурора Київської області зазначав, що спірні земельні ділянки не знаходились у межах смт Козин, а розташовані орієнтовно в трьох кілометрах від меж вказаного населеного пункту, що підтверджується інформацією Козинської селищної ради, схемою формування та іншими графічними матеріалами. Згідно з інформацією ДП «Київське лісове господарство» від 30 листопада 2011 року спірні земельні ділянки відносяться до земель лісового фонду Козинського лісництва (планшет № 1), розміщені в кварталах 10, 14, 15, 18, 19, 20, 24 на території Козинської селищної ради, а тому заступник прокурора Київської області вважав, що рішення про вилучення та розпорядження спірними земельними ділянками лісогосподарського призначення мав право ухвалювати лише Кабінет Міністрів України. При набутті права власності відповідачами на спірні земельні ділянки змінено їх цільове призначення із земель лісогосподарського призначення на ведення підсобного селянського господарства, що є порушення вимог ЗК України.

За таких обставин, заступник прокурора Київської областіпросив суд:
визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯД № 946149 від 02 листопада 2007 року, серії ЯД № 946150 від 02 листопада 2007 року, серії ЯЕ № 954898 від 02 листопада 2007 року, видані на ім`я ОСОБА_5 , а також визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 678169 від 28 серпня 2008 року, виданий на ім`я ОСОБА_1 ;
витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та постійне користування ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_5 земельні ділянки загальною площею 3,3000 га з кадастровими номерами: 3223155400:06:012:0017, 3223155400:06:011:0003, 3223155400:06:012:0015, вартістю 18 167 грн 95 коп.;
витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та постійне користування ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:012:0010, вартістю 2 752 грн 72 коп.;
витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та постійне користування ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_2 земельні ділянки загальною площею 0,5000 га з кадастровими номерами: 3223155400:06:012:0043, 3223155400:06:012:0044, вартістю 2 752 грн 72 коп.

Як вбачається з матеріалів справи учасниками було подано клопотання про визнання поважними причин пропуску позовної давності.
Заступник прокурора Київської області звернувся до суду з клопотанням №37-04/9220 від 12 травня 2017 року про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності, яке обґрунтовує тим, що підставою для звернення прокурора з цим позовом до суду є порушення статей 122,149 ЗК України, права та повноважень Кабінету Міністрів України при розпорядженні земельними ресурсами державної форми власності - землями лісогосподарського призначення. Кабінету Міністрів України та ДП «Київське лісове господарство» про вказані порушення раніше не було відомо, оскільки рішення про передачу у власність спірних земельних ділянок органами виконавчої влади не приймалися, погодження у випадках передбачених законодавством державне підприємство не надавало. Органами державного контролю своєчасно не виявлено вказані порушення у межах строку загальної позовної давності, у зв`язку з цим останні до суду на захист порушених прав держави не зверталися.
Про факт внесення недостовірних відомостей у програмний комплекс «Кадастровий офіс» щодо вищевказаних земельних ділянок, які в дійсності не вилучалися із державної власності, прокурору стало відомо із висновку комп`ютерно-технічної експертизи від 22 грудня 2016 року №302/2, проведеної в рамках досудового розслідування кримінального провадження №12013000000000148 від 23 січня 2013 року, внаслідок чого про наявні порушення вимог закону та необхідність їх захисту в судовому порядку прокурору стало відомо лише у 2016 році за результатами опрацювання матеріалів вказаного кримінального провадження, що об`єктивними обставинами, пов`язаними зі складнощами своєчасного виявлення порушень земельного законодавства та інтересів держави (а.с. 163-164 т. 1). 
Кабінет Міністрів України звернувся до суду з клопотанням №8975 від 21 вересня 2017 року про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності, яке обґрунтовує тим, що Кабінету Міністрів України про вказані порушення раніше не було відомо, оскільки рішення про передачу у власність спірних земельних ділянок органами виконавчої влади не приймалися, погодження у випадках передбачених законодавством державне підприємство не надавало. Органами державного контролю своєчасно не виявлено вказані порушення у межах строку загальної позовної давності, у зв`язку з цим останні до суду на захист порушених прав держави не зверталися (а.с. 129-131 т. 2).

Як вбачається з матеріалів справи учасниками було подано заяви про застосування позовної давності.
Представник третьої особи ОСОБА_4 - адвокат Сапегін В.В. у судовому засіданні 21 червня 2017 року подав заяву, у якій просив суд застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 47-61 т. 2).
Відповідач ОСОБА_5 подав заяву від 19 липня 2017 року, у якій просив суд застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 83-85 т. 2).
Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Герасименко С.В. подав заяву від 04 жовтня 2017 року, у якій просив суд застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 149-152 т. 2).

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 21 червня 2017 року позовні вимоги заступника прокурора Київської області про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 207 ЦПК України, у редакції статті, на час постановлення ухвали, за заявою першого заступника прокурора Київської області.
Ухвалами Обухівського районного суду Київської області від 31 липня 2017 року та 22 вересня 2017 року витребувано з управління Держгеокадастру в Обухівському районі Київської області належним чином завірені копії:
проекту землевідведення з технічною документацією зі складання державного акту на право власності серії ЯД № 946149 від 02.11.2007 року відносно земельної ділянки площею 0,25 га в смт Козин Обухівського району Київської області, кадастровий номер 3223155400:06:012:0017, виданого на ім`я ОСОБА_5 ;
проекту землевідведення з технічною документацією зі складання державного акту на право власності серії ЯД № 946150 від 02.11.2007 року відносно земельної ділянки площею 0,50 га в смт Козин Обухівського району Київської області, кадастровий номер 3223155400:06:011:0003, виданого на ім`я ОСОБА_5 ;
проекту землевідведення з технічною документацією зі складання державного акту на право власності серії ЯД № 954898 від 02.11.2007 року відносно земельної ділянки площею 0,30 га в смт Козин Обухівського району Київської області, кадастровий номер 3223155400:06:012:0015, виданого на ім`я ОСОБА_5 ;
проекту землевідведення з технічною документацією зі складання державного акту на право власності серії ЯД № 893712 від 21.09.2012 року відносно земельної ділянки площею 0,25 га в смт Козин Обухівського району Київської області, кадастровий номер 3223155400:06:012:0043, виданого на ім`я ОСОБА_4 ;
проекту землевідведення з технічною документацією зі складання державного акту на право власності серії ЯД № 893713 від 21.09.2012 року відносно земельної ділянки площею 0,25 га в смт Козин Обухівського району Київської області, кадастровий номер 3223155400:06:012:0044, виданого на ім`я ОСОБА_4 .
Витребувано з прокуратури Київської області належним чином завірені копії процесуального рішення за наслідками досудового слідства у кримінальній справі № 47976, порушеної 31 березня 2008 року заступником прокурора Київської області Ричкою О.І. за фактом службового підроблення державних актів на право власності на земельні ділянки в межах Козинської селищної ради Обухівського району, розташовані між Новообухівським та Старообухівським автошляхами за ознаками злочину, передбаченого частиною 2 статті 366 КК України, а також постанови про порушення цієї кримінальної справи, листи Державного підприємства «Київське лісове господарство» та протоколів допитів службових осіб Державного підприємства «Київське лісове господарство» у цій же кримінальній справі;
процесуального рішення за наслідками досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12013000000000148 від 23 січня 2013 року за ознаками злочинів, передбачених частинами 3,4 статті 358, частиною 4 статті 190, частиною 3 статті 209 КК України, а також витяг із ЄРДР щодо внесення відомостей про злочин, листи Державного підприємства «Київське лісове господарство» та протоколів допитів службових осіб Державного підприємства «Київське лісове господарство» у цьому ж кримінальному провадженні (а.с. 100-101 т. 2).
На виконання вимог суду першої інстанції прокуратурою Київської області було надано копії матеріали кримінального провадження (а.с. 191-250 т. 2, 157-230 т. 3) та технічна документація на спірні земельні ділянки (а.с. 52-129 т. 3). 

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22 грудня 2017 року, яке залишене без змін постановою апеляційного суду Київської області від 03 травня 2018 року, у задоволенні позову заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, ДП «Київське лісове господарство» про витребування земельних ділянок відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суди виходили з того, що ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є добросовісними набувачами спірних земельних ділянок, придбаних за відплатними договорами, оскільки доказів зворотнього прокурором у справі не надано. Прокурором не доведені обставини зазначені у позові щодо вибуття з володіння власника спірних земельних ділянок поза його волею
Постановою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року касаційну скаргу заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, ДП «Київське лісове господарство» задоволено. 
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Київської області від 03 травня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що на підтвердження своїх позовних вимог щодо порушення прав Кабінету Міністрів України, ДП «Київське лісове господарство» та вибуття спірних земельних ділянок із володіння власника не з його волі, іншим шляхом, заступник прокурора Київської області зазначав про те, що під час досудового розслідування кримінального провадження № 12013000000000148 від 23 січня 2013 року установлено, що у договорах купівлі-продажу земельних ділянок від 23 жовтня 2007 року зазначено, що ОСОБА_3 є власником земельних ділянок на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯБ №№ 794407, 794409, 794408, 794407, 794405, 794404, 794403, 794406 від 15 квітня 2004 року та державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №794382 від 14 квітня 2004 року, виданих на підставі договорів купівлі-продажу від 22 березня 2004 року №№ 2682, 2706, 2708, 2710, 2711, 2716, 2718, 2720, 2716. В ході перевірки, встановлено, що договори купівлі-продажу в 2004 році ОСОБА_3 не укладалися, заявка на друк державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯБ №№ 794407, 194409, 794408, 91407, 794405, 794404, 794403, 794406 від 15 квітня 2004 та державного акта право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 794382 від 14 квітня 2004 року була подана Державним комітетом із земельних ресурсів України лише 02 квітня 2005 року. Державні акти на право власності на земельні ділянки вказаної серії Головним управлінням Державного комітету із земельних ресурсів України у Київській області були видані Управлінню земельних ресурсів у Миронівському районі згідно з накладною від 22 грудня 2005 року № 141, яке 14 липня 2006 року передало їх Миронівському районному центру Державного земельного кадастру на підставі накладної № 21. Однак, звіти про використання Миронівським районним центром Державного земельного кадастру вказаних бланків державних актів на право власності на земельні ділянки до Миронівського відділу земельних ресурсів не надходили. Вказані обставини, на думку позивача, вказують на те, що спірні земельні ділянки не вибували з державної власності в установлений законом спосіб і рішення органів виконавчої влади, які наділені компетенцією розпоряджатись такими землями, не приймалось. Також прокурор вказував, що спірні земельні ділянки не знаходились у межах смт Козин, а розташовані орієнтовно в трьох кілометрах від меж вказаного населеного пункту, що підтверджується інформацією Козинської селищної ради, схемою формування селищної ради та іншими графічними матеріалами. Згідно з інформацією ДП «Київське лісове господарство» від 30 листопада 2011 року спірні земельні ділянки відносяться до земель лісового фонду Козинського лісництва (планшет № 1), розміщені в кварталах 10, 14, 15, 18, 19, 20, 24 на території Козинської селищної ради, а тому прокурор вважав, що рішення про вилучення та розпорядження спірними земельними ділянками лісогосподарського призначення мав право приймати лише Кабінет Міністрів України. При набутті права власності відповідачами на спірні земельні ділянки змінено їх цільове призначення із земель лісогосподарського призначення на ведення підсобного селянського господарства, що є порушення вимог ЗК України. Суди першої та апеляційної інстанцій вказаним обставинам належної правової оцінки не дали, не встановили обставини вибуття із володіння первісного власника спірних земельних ділянок, не з`ясували фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, не встановили які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішенням Обухівського районного суду від 09 липня 2019 року, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що державі та, зокрема, органам прокуратури було відомо про укладення оспорюваних договорів від 23 жовтня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 щонайменше з грудня 2007 року. Посилання прокурора на матеріали кримінального провадження № 12013000000000148 суд вважає необґрунтованими, оскільки ці докази здобуті у межах кримінального провадження поза межами процедур, передбачених ЦПК України, судові рішення за наслідками правової оцінки відповідних доказів в порядку КПК України відсутні, зокрема, вироки у вказаному кримінальному провадженні не виносились. Враховуючи викладене, вважати встановленими ті обставини, на які посилається прокурор в обґрунтування цього позову, достатніх підстав немає. У матеріалах цивільної справи відсутні докази надання у користування ДП «Київський лісгосп» спірних земельних ділянок та земельних ділянок в межах Планшету лісокористування № 1 Козинського лісництва. Прокурор та позивачі протягом судового розгляду не подавали та взагалі не посилаються як на докази на документи щодо погодження з Радами народних депутатів матеріалів лісовпорядкування попередніх років (до 2007 року), у т. ч. матеріалів лісовпорядкування 1983, 1993, 2003 років. У матеріалах цивільної справи немає державних актів ДП «Київське лісове господарство» або його попередника ДЛГО «Київліс» на право постійного користування спірними землями, немає належним чином завірених копій з оригіналів планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування та немає жодних рішень органів державної виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про надання спірних земельних ділянок у постійне користування ДП «Київське лісове господарство», прийнятих до 29 березня 2006 року. Відповідачі за оплатними і чинними договорами придбали спірні земельні ділянки. Відповідачі не були учасниками правовідносин з приводу вибуття спірних земельних ділянок із державної власності, придбали нерухоме майно шляхом укладення нотаріально посвідчених угод, тому не повинні нести цивільно-правову відповідальність за наявності обставин, зазначених прокурором в якості обґрунтування позову, підстави для позбавлення їх об`єктів права власності на нерухоме майно не підпадають під дію статей 387, 388 ЦК України, оскільки не відносяться до виключного кола обставин, які можуть слугувати підставою для витребування майна від добросовісного набувача, повернення земельної ділянки державі. Доводи прокурора про неправомірні дії відповідачів суд не приймає до уваги, оскільки відсутній чинний вирок суду, який би встановлював винуватість у скоєнні ними будь-яких злочинів, так само відсутні інші судові рішення, які б встановили незаконність набуття відповідачами права на землю або правочини або правовстановлюючі документи попередніх власників спірних земельних ділянок. 
Визначені прокурором правові підстави для витребування із володіння відповідача суд вважає юридично неспроможними, оскільки витребування спірних земельних ділянок у відповідачів не ґрунтується на нормах національного та міжнародного законодавства, становить непропорційне втручання в право особи на мирне володіння майном. Суд враховує, що позов пред`явлено прокурором в інтересах держави, він обґрунтовується загальними посиланнями на необхідність дотримання законності, однак прокурор не посилався і не довів порушення прав саме вказаного у позові позивача. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 21 червня 2017 року позовну вимогу про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки залишено без розгляду. Таким чином, чинними і дійсними залишаються правовстановлюючі документи та правочини, за якими відповідачі набули право на землю, тому правових і фактичних підстав для витребування спірних земельних ділянок немає. Подані прокурором докази щодо виготовлення, видачі державних актів, порядку укладення первинних договорів щодо відчуження спірних земельних ділянок, відносяться до меж правової оцінки дійсності або ж недійсності правочинів, правовстановлюючих документів на землю, що у цій справі фактично виходить за межі позовних вимог і не впливає на описану вище правову оцінку суті позовних вимог у поданій суду редакції позову. Позовні вимоги фактично пред`явлені в інтересах не держави загалом, а в інтересах Кабінету Міністрів України. Згідно позову спірні земельні ділянки знаходяться у межах населеного пункту смт. Козин Обухівського району Київської області, але прокурор не вказує на необхідність захисту прав територіальної громади смт Козин Обухівського району Київської області, не пред`явив позов в інтересах Козинської селищної ради. Обґрунтування позову стосується захисту загальнодержавної власності, але належних і допустимих доказів саме такого статусу цих земель суду не подав, віднесення земель до лісового фонду не довів, порушення прав та законних інтересів Кабінету Міністрів України не обґрунтував. За таких обставин, суд вважає правову позицію прокурора щодо обґрунтування належності органу, в інтересах якого він звернувся із цим позовом, наявності суспільного інтересу та порушень інтересів держави відносно дотримання законодавства при виділенні земельних ділянок, неспроможною і непереконливою.
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що докази здобуті у межах кримінального провадження та поза межами процедур передбачених ЦПК України не можуть бути прийняті до уваги, оскільки судові рішення за наслідками правової оцінки відповідних доказів в порядку КПК України відсутні, вироки щодо встановлення вини осіб про вчинення злочинів пов`язаних з вчиненням спірних договорів та державних актів, в рамках зазначеного кримінального провадження не виносились. 
Суд першої інстанції дійшов підставного висновку про те, що, в період первісного надання спірних земельних ділянок у власність (чи користування) громадян (до 2004 року), право постійного користування земельними ділянками лісового фонду ДП «Київський лісгосп» могло підтверджуватись тільки державним актом на право постійного користування землею і в матеріалах цивільної справи відсутні докази надання у користування ДП «Київський лісгосп» спірних земельних ділянок та земельних ділянок в межах Планшету лісокористування № 1 Козинського лісництва у зазначений період. Заступник прокурора не надав належних та достовірних доказів на підтвердження своїх доводів стосовно цільового призначення спірних земельних ділянок, оскільки матеріали цивільної справи не містять державних актів ДП «Київське лісове господарство» або його попередника ДЛГО «Київліс» на право постійного користування спірними землями, в справі відсутні належним чином завірені копії з оригіналів планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування та немає жодних рішень органів державної виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про надання спірних земельних ділянок у постійне користування ДП «Київське лісове господарство», прийнятих до 29 березня 2006 року, як того вимагає закон. Відповідачі є добросовісними набувачами та придбали земельні ділянки у третіх осіб на підставі чинних правочинів у передбачений законом спосіб, при цьому не допускали будь-якої неправомірної поведінки, а тому визначені прокурором правові підстави для витребування із володіння відповідача суд визнав юридично неспроможними. Спірні земельні ділянки знаходяться в межах смт Козин Обухівського району Київської області, але прокурор не заявляє вимоги на захист прав територіальної громади смт Козин Обухівського району Київської області, а ті обґрунтування позову, які ним наведені стосуються захисту загальнодержавної власності і належних і допустимих доказів саме такого статусу цих земель він (заступник прокурора) не подав, віднесення земель до лісового фонду не довів, порушення прав та законних інтересів Кабінету Міністрів України не обґрунтував.
Постановою Верховного Суду від 14 грудня 2021 року касаційну скаргу заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України задоволено частково. 
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 09 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року скасовано.
Справу за позовом заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про витребування земельних ділянок направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Позовні вимоги заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі державного підприємства «Київське лісове господарство» до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про витребування земельних ділянок залишено без розгляду.
Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що  відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що прокурором не доведено порушення прав Кабінету Міністрів України, не доведено, що спірні земельні ділянки відносились до земель лісогосподарського призначення та вибули з володіння держави поза її волею, тобто з декількох взаємовиключних підстав.
При цьому суди не прийняли до уваги докази, які були здобуті під час кримінального провадження та не надали належної оцінки доказам, на які посилався прокурор та які містились в матеріалах кримінального провадження, фактично не виконали вказівки, зазначені у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року.
Таким чином, суд першої та апеляційної інстанції у порушення статей 263-265, 382 ЦПК України не забезпечили повний та всебічний розгляд справи, належним чином не з`ясували характер спірних правовідносин, не встановили, зважаючи на доводи сторін, обставин та фактів, не дослідили наявних у справі доказів, що призвело до передчасного висновку про відмову у задоволенні позову.
Щодо позовних вимог заступника прокурора Київської області заявлених в інтересах держави в особі ДП «Київське лісове господарство», то позов заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі ДП «Київське лісове господарство» слід залишити без розгляду на підставі пункту 2 частини 1 статті 257 ЦПК України, як такий, що поданий від імені заінтересованої особи, особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 08 серпня 2022 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року та постановою Верховного Суду від 31 травня 2023 року, замінено позивача Кабінет Міністрів України на його процесуального правонаступника - Київську обласну державну адміністрацію.

Заступник керівника Київської обласної прокуратури подав до суду заяву про залучення належного відповідача, в якій просив замінити відповідача ОСОБА_5 на ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», що наразі значиться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно власником спірної земельної ділянки з кадастровим номером 3223155400:06:012:0017.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 08 серпня 2022 року замінено відповідача ОСОБА_5 на належного відповідача - ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» на підставі статей 50, 51 ЦПК України (а.с. 229-232, 238 т. 8).

02 червня 2022 року представник третьої особи ОСОБА_3 - адвокат Насадчук П.В. подав до суду заяву, у якій просив суд застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог.
26 липня 2023 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Герасименка С.В. до суду надійшла заява про застосування строків позовної давності.
23 листопада 2023 року від представника відповідача ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» - адвоката Піхотенко А.С. до суду надійшли письмові пояснення, у яких представник відповідача посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, добросовісність набуття відповідачем права на землю, а також у зв`язку з пропуском строків позовної давності, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 07 травня 2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимог заступника прокурора Київської області, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, заступник керівника Київської обласної прокуратури подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 07 травня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням та неправильним застосування норм матеріального та процесуального права. 
Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, вказав, що позов подано з пропуском строку позовної давності для звернення з вимогою про захист порушеного права держави.
Апелянт посилається на те, що строк позовної давності за позовом, пред`явленим в інтересах держави, може починатись лише з одного моменту - реальної обізнаності уповноваженим органом державної влади, який реалізує відповідне цивільне право чи інтерес про наявність порушення права держави, та про особу порушника.
Разом з тим, судом першої інстанції безпідставно не встановлено з якого моменту у прокурора виникло право на звернення до суду в інтересах держави саме в особі Київської обласної державної адміністрації, враховуючи, що це право пов`язане з моментом, коли повноважному органу, право якого порушене, стало відомо про таке порушення.
При цьому, судом першої інстанції встановлено, що уповноваженим органом рішення про передачу земельних ділянок з державної у приватну власність не приймалось.
Наголошує, що моментом, з якого спірні земельні ділянки вибули з власності держави є укладення договорів купівлі-продажу від 23 жовтня 2007 року, сторонами яких були фізичні особи, жоден з яких, не був дійсним власником відчужуваного майна.
При цьому, в позовній заяві прокурором зазначено, що про факт незаконного набуття права власності на земельні ділянки лісогосподарського призначення стало відомо за результатом опрацювання висновку комп?ютерно-технічної експертизи від 22 грудня 2016 року №302/2, проведеної в рамках кримінального і провадження №120130000000000148 від 23 січня 2013 року.
Зазначене свідчить, що прокуратурою протягом тривало часу вживалися заходи щодо збирання належних та допустимих доказів в підтвердження порушення інтересів держави, а сам лише факт порушення кримінальної справи чи внесення відомостей до ЄРДР не може свідчити про встановлення факту порушення інтересів держави та наявності підстав для звернення до суду з позовом.
Отже, лише за результатом отримання від компетентних органів інформації, її опрацювання та зібранням додаткових доказів встановлюється наявність підстав для вжиття заходів прокурорського реагування шляхом звернення до суду з позовом.
Також посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що на момент звернення прокурора з позовом до суду розпорядження спірними земельними ділянками від імені держави (на момент виникнення спірних правовідносин) відносилося до компетенції Кабінету Міністрів України.

Зазначає, що матеріали справи не містять належних доказів поінформованості Кабінету Міністрів України про порушення прав та законних інтересів держави, які уповноважений реалізовувати цей орган, саме з моменту порушення у 2008 році кримінальної справи, а тому вперше інформацію щодо оформлення права приватної власності в спірному масиві земель Кабінетом Міністрів України одержано у ході розгляду цієї справи №372/390/17.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 07 травня 2024 року ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав, зазначених в цій апеляційній скарзі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення не є законним і обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, зробив висновки, що не відповідають дійсним обставинам справи, не досліджував доводи викладені в даній апеляційній скарзі, чим порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.
ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», не зважаючи на те, що рішенням суду першої інстанції у задоволенні позовних вимог заступника прокурора все ж таки було відмовлено, вважає оскаржуване судове рішення незаконним і необ`єктивним через не з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків у рішенні суду, встановленим обставинам, неправильному застосуванні норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції було відмовлено в задоволенні позовних вимог прокурора через пропуск строку позовної давності останнім. Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що були підстави для задоволення позову прокурора, проте апелянт вкрай не погоджується з такою позицією суду першої інстанції і вважає, що підстав для задоволення позову прокурора не було, тобто суд першої інстанції, не зважаючи на те, що прокурором дійсно пропущений строк позовної давності та сторонами під час розгляду цієї справи неодноразово про це наголошувалось, мав відмовити у задоволенні позову прокурора через його необґрунтованість та відсутність підстав для його задоволення.

Всупереч зазначеному, судом першої інстанції не було досліджено у повній мірі матеріали справи, проігноровано всі пояснення сторін під час розгляду справи, про що свідчить сам текст рішення, в якому взагалі немає жодних посилань на обставини, про які зазначав апелянт в своїх письмових поясненнях, а саме щодо обставин набуття права власності на витребувану у ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» земельну ділянку з кадастровим номером 3223155400:06:012:0017 та документів на підставі яких таке право власності було набуте, добросовісності набуття апелянтом права власності.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 08 серпня 2024 року та 01 жовтня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами заступника керівника Київської обласної прокуратури та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста». 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Від заступника керівника Київської обласної прокуратури до Київського апеляційного суду надійшла заява про забезпечення позову, у якій він просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами 3223155400:06:012:0017, 3223155400:06:012:0010, 3223155400:06:011:0003, 3223155400:06:012:0015, 3223155400:06:012:0043, 3223155400:06:012:0044.
Заява обґрунтована тим, що підставою для звернення прокурора до суду з позовом у цій справі є безпідставне набуття права на майно, яке є власністю держави, оскільки перебуває у постійному користуванні державного спеціалізованого лісогосподарського підприємства, речове право якого у передбаченому законом порядку не припинено.
Ухвалою Київського апеляційного суду 27 грудня 2024 року заяву заступника керівника Київської обласної прокуратури про забезпечення позову задоволено частково та накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером 3223155400:06:012:0017. В іншій частині вимог заяви відмовлено.

Від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Герасименка С.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Від відповідача ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Щодо правової позиції відповідача  ОСОБА_1 .
Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача (а.с. 156 т. 1).
За відомостями від 20 лютого 2017 року адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області встановлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 25 грудня 2008 року (а.с. 159 т. 1), що також підтверджується копією паспорту відповідача (а.с. 4-042 т. 2).
Відповідно до наявного в матеріалах справи договору про надання правової допомоги від 23 травня 2017 року представником відповідача у цій справі є адвокат Тищенко А.П. (а.с. 37-43 т. 2).
Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка надсилається разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Згідно з частиною 1 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.
Відповідно до частини 10 статті 6 цього Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Кореспонденція суду є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи - адресатом.
Апеляційний суд направив відповідачу на його зареєстровану адресу місця проживання, а також представнику відповідача - адвокату Тищенку А.П., ухвалу про призначення справи до розгляду разом з копією апеляційної скарги та доданих до неї документів, а також судові повістки-повідомлення про дати судових засідань.
Однак, надіслана апеляційним судом кореспонденція повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, апеляційний суд виходить з того, що відповідно до статті 55 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (надалі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу.
Однак з гарантій статті 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. 
В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу.
Це передбачено пунктами 118, 123 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270.
Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи.
Зважаючи на те, що відповідача та представника відповідача - адвоката Тищенка А.П. належним чином повідомлено про розгляд справи, апеляційний суд вважає, що гарантії статті 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо апеляційної скарги. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
Зважаючи на вимоги частини 9 статті 128, частини 5 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, встановила таке.
Справа переглядалася судами неодноразово.
Заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, ДП «Київське лісове господарство» звернувся з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання недійсними державних актів і витребування земельних ділянок.
Просив визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯД № 946149 від 02 листопада 2007 року, серії ЯД № 946150 від 02 листопада 2007 року, серії ЯЕ № 954898 від 02 листопада 2007 року, видані на ім`я ОСОБА_5 , а також визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 678169 від 28 серпня 2008 року, виданий на ім`я ОСОБА_1 ;
витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та постійне користування ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_5 земельні ділянки загальною площею 3,3000 га з кадастровими номерами: 3223155400:06:012:0017, 3223155400:06:011:0003, 3223155400:06:012:0015, вартістю 18 167 грн 95 коп.;
витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та постійне користування ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:012:0010, вартістю 2 752 грн 72 коп.;
витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та постійне користування ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_2 земельні ділянки загальною площею 0,5000 га з кадастровими номерами: 3223155400:06:012:0043, 3223155400:06:012:0044, вартістю 2 752 грн 72 коп.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 21 червня 2017 року позовні вимоги заступника прокурора Київської області про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки залишено без розгляду за заявою першого заступника прокурора Київської області.
Постановою Верховного Суду від 14 грудня 2021 року позовні вимоги заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі державного підприємства «Київське лісове господарство» до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про витребування земельних ділянок залишено без розгляду.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 08 серпня 2022 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року та постановою Верховного Суду від 31 травня 2023 року, замінено позивача Кабінет Міністрів України на його процесуального правонаступника - Київську обласну державну адміністрацію.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 08 серпня 2022 року замінено відповідача ОСОБА_5 на належного відповідача - ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (а.с. 229-232, 238 т. 8).

Таким чином, предметом апеляційного перегляду у цій справі є судове рішення за позовом заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації про витребування на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння:
ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» - земельних ділянок загальною площею 3,3000 га з кадастровими номерами: 3223155400:06:012:0017, 3223155400:06:011:0003, 3223155400:06:012:0015, вартістю 18 167 грн 95 коп.;
ОСОБА_1  - земельної ділянки площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:012:0010 вартістю 2 752 грн 72 коп.;
ОСОБА_2 - земельних ділянок загальною площею 0,5000 га з кадастровими номерами: 3223155400:06:012:0043, 3223155400:06:012:0044, вартістю 2 752 грн 72 коп.

Відповідно до частини 1 статті 15, частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Звертаючись до суду, заступник прокурора Київської області зазначив, що предметом спору є земельні ділянки лісогосподарського призначення, а підставою для представництва інтересів держави є нездійснення Кабінетом Міністрів України та ДП «Київське лісове господарство, до компетенції яких віднесені відповідні повноваження, протягом тривалого часу заходів для захисту інтересів держави.
Крім того, заступник прокурора Київської області обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави в суді, визначив у чому полягає порушення таких інтересів, та орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

На виконання вимог частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» заступник прокурора Київської області повідомив Кабінет Міністрів України та ДП «Київське лісове господарство» про те, що прокуратура звертатиметься до суду з позовом, в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та ДП «Київське лісове господарство», що підтверджується листами відповідно від 02 лютого 2017 року № 05/1-293вих17 та від 02 лютого 2017 року № 05/1-2923вих16, які містяться у матеріалах справи (а.с. 152,153 т. 1).

Тобто, заступник прокурора Київської області належним чином обґрунтував підстави представництва інтересів держави та подав позов з дотриманням вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру», частини 4 статті 56 ЦПК України.
Судом встановлено, що Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12013000000000148 за ознаками злочинів, передбачених частинами 3, 4 статті 358, частиною 4 статті 190, частиною 3 статті 209, частинами 2, 3 статті 358, частиною 2 статті 364, частиною 2 статті 366, частиною 1 статті 255 КК України.
25 вересня 2016 року з кримінального провадження № 12013000000000148 від 23 січня 2013 року виділені в копіях матеріали кримінального провадження № 42016000000002194 щодо підозрюваного ОСОБА_3 
24 березня 2017 року з кримінального провадження № 12013000000000148 від 23 січня 2013 року виділені в оригіналах матеріали кримінального провадження № 42017000000000906 щодо підозрюваних ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 та інших осіб.
Обвинувальні акти у вказаних кримінальних провадженнях направлені до Кагарлицького районного суду Київської області, який ухвалою від 27 лютого 2019 року об`єднав їх в одне провадження, присвоївши № 372/3685/17.

З матеріалів справи, в т.ч. і з матеріалів кримінального провадження, наданих на виконання ухвал суду першої інстанції, судом встановлено, що 23 жовтня 2007 року між ОСОБА_3 (продавець) і ОСОБА_5 (покупець) було укладено дев`ять договорів купівлі-продажу земельних ділянок з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані у смт Козин Обухівського району Київської області, які посвідчені приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р., а саме: 
земельної ділянки площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:011:0020, 
земельної ділянки площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:011:0022, 
земельної ділянки площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:011:0021,
земельної ділянки площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:011:0018, 
земельної ділянки площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:011:0017, 
земельної ділянки площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:011:0016, 
земельної ділянки площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:011:0003, 
земельної ділянки площею 0,3000 га з кадастровим номером 3223155400:06:011:0019, 
земельної ділянки площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:011:0020.
У договорах купівлі-продажу земельних ділянок від 23 жовтня 2007 року зазначено, що ОСОБА_3 є власником земельних ділянок на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯБ №№ 794407, 794409, 794408, 794407, 794405, 794404, 794403, 794406 від 15 квітня 2004 року та державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 794382 від 14 квітня 2004 року, виданих на підставі договорів купівлі-продажу від 22 березня 2004 року №№ 2682, 2706, 2708, 2710, 2711, 2716, 2718, 2720, 2716.
Щодо державних актів на право власності на земельні ділянки на ім`я ОСОБА_3 серії ЯБ № 794407, 194409, 794408, 91407, 794405, 794404, 794403, 794406 від 15 квітня 2004 року та державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 794382 від 14 квітня 2004 року, то заявка на друк вказаних державних актів на право власності на земельні ділянки була подана Державним комітетом із земельних ресурсів України лише 02 квітня 2005 року. Державні акти на право власності на земельні ділянки вказаної серії Головним управлінням Державного комітету із земельних ресурсів України у Київській області були видані Управлінню земельних ресурсів у Миронівському районі згідно з накладною від 22 грудня 2005 року № 141, яке 14 липня 2006 року передало їх Миронівському районному центру Державного земельного кадастру на підставі накладної № 21. Однак, звіти про використання Миронівським районним центром Державного земельного кадастру вказаних бланків державних актів на право власності на земельні ділянки до Миронівського відділу земельних ресурсів не надходили.
Щодо прийнятності отриманих у межах кримінального провадження доказів при розгляді цього спору зауважував також Верховний Суд у постанові від 14 грудня 2021 року у цій справі.
Отже, як слідує з матеріалів справи, під час проведення досудового розслідування установлено порушення вимог земельного і лісового законодавства при укладенні між ОСОБА_3 (продавець) і ОСОБА_5 (покупець) договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 23 жовтня 2007 року, оскільки в ході перевірки встановлено, що договори купівлі-продажу на підставі яких ОСОБА_3 у 2004 році набуто право власності на спірні земельні ділянки останнім не укладалися. 
Постановою старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління МВС України від 11 жовтня 2013 року у межах кримінального провадження № 12013000000000148 призначена комп`ютерно-технічна експертиза (а.с. 1-16 т. 6).
Листом Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 26 липня 2016 року матеріали кримінального провадження та постанову про призначення комп`ютерно-технічної експертизи без виконання (а.с. 6 т. 6).

Постановою старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління МВС України від 27 липня 2016 року призначена комп`ютерно-технічна експертиза, проведення якої доручено Українському науково-дослідному інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України (а.с. 7-10 т. 6).
У вказаній постанові зазначено, що під час розслідування кримінального провадження № 12013000000000148 в ході обшуку приміщення Управління Держземагенства в Обухівському районі Київської області вилучено носій інформації, на якому містилася папка (каталог) «KadOffice 2.0». Підкаталоги та файли цієї папки були скопійовані на чотири диски для лазерних систем зчитування формату DVD-R. Згідно з інформацією ТОВ «Геософт» на запит ГСУ МВС України на даних 4-х дисках міститься програмний комплекс «Кадастровий офіс», розроблений вказаною організацією. Крім того, згідно з інформацією ТОВ «Геософт» у базі даних, що знаходиться на представлених дисках міститься інформація про земельні ділянки, які знаходяться у шостій кадастровій зоні смт Козин.

Відповідно до висновку Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України від 22 грудня 2016 року №302/2 за результатом комп`ютерно-технічної експертизи, проведеної у межах кримінального провадження №12013000000000148 від 23 січня 2013 року:
на наданих на дослідження дисках формату DVD-R присутні файли програмного забезпечення «Microsoft SQL Server» ob_28_07_2010_1tr.bak, kadastr.mdf, kadastr_1.ldf, ob_16_09_2010.bak, ob_28_07_2010_20100728.bak, ob_27_07_2010.bak, ob_28_07_2010.bak, ob_28_07_2010_20110211.bak, ob_28_07_2010_20110708.bak, ob_20100929.bak, які являють собою бази даних програмного забезпечення «Кадастровий офіс» та їх резервні копії, що містять у собі відомості про земельні ділянки, розташовані в смт Козин Обухівського району Київської області (перелік).
Інформацію відносно дати та часу внесення до бази даних програмного забезпечення «Кадастровий офіс» відомостей про зазначені земельні ділянки наведено у таблиці, яку збережено у файлі «Додаток 1.xls» та записано на диск для лазерних систем зчитування, що додається до висновку експерта (а.с. 165-180 т. 1). Указані таблиці, які додатком, наявні у матеріалах справи (а.с. 174-180 т. 1).
Оцінюючи наявний в матеріалах справи Висновок комп`ютерно-технічної експертизи від 22 грудня 2016 року №302/2, апеляційний суд враховує таке. 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).
Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частини 1 статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 
2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
У постановах Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 686/23256/16-ц, від 25 березня 2021 року у справі № 752/21411/17 зроблено висновки, що отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі, є письмовим доказом у цивільній справі, якому суд має надати оцінку.
У постанові Верховного Суду від 08 вересня 2022 року у справі № 125/1501/20-ц вказано на допустимість висновку експерта складеного в межах кримінального провадження, як письмового доказу у цивільній справі, оскільки експертиза проведена у кримінальному провадженні містила інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений.
Отже, висновок експерта, складений в межах кримінального провадження, є належним письмовим доказом (аналогічний правовий, викладений у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 761/4564/19).
Як вбачається з вищевказаного Висновку на наданих на дослідження дисках формату DVD-R присутні файли програмного забезпечення «Microsoft SQL Server», які являють собою бази даних програмного забезпечення «Кадастровий офіс» та їх резервні копії, що містять у собі відомості про земельні ділянки, розташовані в смт Козин Обухівського району Київської області, у тому числі відомості про спірні земельні ділянки у цій справі.
Відомості у програмний комплекс «Кадастровий офіс» щодо спірних земельних ділянок, які належали ОСОБА_3 на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки від 14 та 15 квітня 2004 року були внесені у вересні 2006 року та у вересні 2007 року. 
Отже, як слідує з матеріалів справи, під час проведення досудового розслідування установлено порушення вимог земельного і лісового законодавства при укладенні між ОСОБА_3 (продавець) і ОСОБА_5 (покупець) договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 23 жовтня 2007 року, оскільки в ході перевірки встановлено, що на момент укладення ОСОБА_3 у 2004 році договорів купівлі-продажу на підставі яких останнім набуто право власності на спірні земельні ділянки - відомості у програмному комплексі «Кадастровий офіс» щодо спірних земельних ділянок були відсутні.
Зі змісту частини 1 статті 125 ЗК України (на день виникнення спірних правовідносин 23 жовтня 2007 року) вбачається, що право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами (статті 126 ЗК України).
На підставі вказаних договорів купівлі-продажу ОСОБА_5 одержав документи, що посвідчують його право власності, а саме: 
державний акт серії ЯД № 334342 від 12 листопада 2009 року на право власності на земельну ділянку площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:010.0016; 
державний акт серії ЯД № 946150 від 02 листопада 2007 року на право власності на земельну ділянку площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:011:0003; 
державний акт серії ЯЕ № 954898 від 02 листопада 2007 року на право власності на земельну ділянку площею 0,3000 га з кадастровим номером 3223155400:06:012:0015, а також 
державний акт серії ЯД № 946149 від 02 листопада 2007 року на право власності на земельну ділянку загальною площею 3,0000 га з кадастровим номером 3223155400:06:012:0017 (внаслідок об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами: 3223155400:06:011:0016, 3223155400:06:011:0017, 3223155400:06:011:0018, 3223155400:06:011:0021, 3223155400:06:011:0022, 5223155400:06:011:0020).
Відповідно до статті 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
У державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону (частини 1,2 статті 84 ЗК України).
Згідно з частиною 2 статті 1 ЛК України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташування виконують водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.
Повноваження Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин визначені статтею 27 ЛК України.
Статтею 13 ЗК України передбачено, що саме до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.
У статті 57 ЛК України визначено вимоги щодо порядку та умов зміни цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, відповідно до частини першої якої зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до ЗК України.
Аналогічне положення міститься у статті 20 ЗК України.
Порядок вилучення земельних ділянок визначено статтею 149 ЗК України, якою встановлено, що земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.
У частині 5 статті 149 ЗК України встановлено, що районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності (крім випадків, визначених частиною 9 цієї статті), які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: 
а) сільськогосподарського використання; 
б) ведення водного господарства; 
в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі, інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції тощо) з урахуванням вимог частини 8 цієї статті.

Відповідно до частини 9 статті 149 ЗК України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, зокрема ліси для нелісогосподарських потреб, крім випадків, визначених частинами 5-8 цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.
Згідно з інформацією ДП «Київське лісове господарство» від 30 листопада 2011 року спірні земельні ділянки відносяться до земель лісового фонду Козинського лісництва (планшет № 1), розміщені в кварталах 10, 14, 15, 18, 19, 20, 24 на території Козинської селищної ради.
Відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2003 року Козинського лісництва ДП «Київське лісове господарство», викопіювання з проекту формування території Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, протоколу огляду місцевості від 28 липня 2016 року за участю посадових осіб управління Держгеокадастру у Київській області та ДП «Київське лісове господарство», в якому вказано координати поворотних точок земельного масиву зі спірними земельними ділянками, останні перебувають у постійному користуванні ДП «Київське лісове господарство» та у власності держави.
Факт припинення права постійного користування ДП «Київське лісове господарство» та права власності держави, а також факт виникнення на законних підставах права приватної власності на спірні землі може бути підтверджений виключно відповідним рішенням органу, уповноваженого на розпорядження майном.
Водночас, матеріали справи такого рішення не містять. 
Натомість, за інформацією ВО «Укрдержліспроект» від 29 листопада 2013 року № 406 спірні землі перебували у постійному користуванні ДП «Київське лісове господарство» ще на підставі матеріалів лісовпорядкування 1983 року.
За викладеною у листах Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства від 07 грудня 2007 року № 01-04/3310 та ДП «Київське лісове господарство» від 07 грудня 2007 року № 02-2395 інформацією останніми погодження на вилучення та зміну цільового призначення спірних земель не надавалось.
Відповідно до пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Отже, згідно з чинними на момент виникнення спірних правовідносин планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування (Планшет № 1 Козинського лісництва лісовпорядкування 2003 року), спірні землі відносились до лісових земель та вкритих лісовими культурами.
Відповідно до інформації ВО «Укрдержліспроект» вказані ліси є рекреаційно-оздоровчими лісами - лісогосподарською частиною лісів зелених зон, які згідно з Порядку поділу лісів на групи, віднесення їх до категорій захисності та виділення особливо захисних земельних ділянок лісового фонду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 1995 року № 557, відносяться до лісів, які виконують переважно санітарно-гігієнічні та оздоровчі функції та відносяться до першої групи лісів (стаття 36 ЛК України в редакції, що діяла до 2007 року), право на розпорядження якими надано Кабінету Міністрів України.
Отже, спірні земельні ділянки відносяться до земель лісового фонду.
Лісова ділянка - це ділянка лісового фонду України з визначеними межами, виділена відповідно до цього Кодексу для ведення лісового господарства та використання лісових ресурсів без вилучення її у землекористувача або власника землі.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18) зазначено, що ліси та землі лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
Зважаючи на те, що рішення щодо вилучення та зміни цільового призначення спірних земельних ділянок лісогосподарського призначення повноважним органом не приймалось, то ОСОБА_5 набув право власності на спірні земельні ділянки не в установленому законом порядку, а відтак апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що земельні ділянки: площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:011:0020, площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:011:0022, площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:011:0021, площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:011:0018, площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:011:0017, площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:011:0016, площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:011:0003, площею 0,3000 га з кадастровим номером 3223155400:06:011:0019, площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:011:0020, - вибули з володіння держави поза її волею.

Як вбачається з матеріалів справи, в подальшому,  ОСОБА_5 : 
земельну ділянку площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:010:0016 відчужив ОСОБА_4 відповідно до договору дарування від 26 листопада 2009 року, 
а земельну ділянку площею 0,5000 га із кадастровим номером 3223155400:06:012:0010 (яка є частиною земельної ділянки загальною площею 3,0000 га з кадастровим номером 3223155400:06:012:0017) відчужив ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 29 липня 2008 року.

Зі змісту частини 1 статті 125 ЗК України (на день виникнення спірних правовідносин 29 липня 2008 року) вбачається, що право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами (статті 126 ЗК України).
На підставі вказаних правочинів:
ОСОБА_1 одержав документи, що посвідчують його право власності, а саме: державний акт серії ЯЖ № 678169 від 28 серпня 2008 року на право власності на земельну ділянку площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:012:0010;
ОСОБА_4 одержав документи, що посвідчують його право власності, а саме: державний акт серії ЯМ № 893712 від 21 вересня 2012 року на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га з кадастровим номером 3223155400:06:012:0043 та державний акт серії ЯМ № 893713 від 21 вересня 2012 року на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га з кадастровим номером 3223155400:06:012:0044 (внаслідок поділу земельної ділянки площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:010:0016).

ОСОБА_4 вказані вище земельні ділянки з кадастровими номерами: 3223155400:06:012:0043, 3223155400:06:012:0044 відчужив ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу від 03 жовтня 2015 року, що посвідчені приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р. та зареєстровані у реєстрі за №№ 1880, 1888.
ОСОБА_2 03 жовтня 2015 року здійснив реєстрацію права власності на земельну ділянку загальною площею 0,25 га з кадастровим номером 3223155400:06:012:0043 та на земельну ділянку загальною площею 0,25 га з кадастровим номером 3223155400:06:012:0044, що підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29 вересня 2016 року (а.с. 116-120 т. 1).

Підсумовуючи, на праві приватної власності 
ОСОБА_5 належать земельні ділянки: площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:011:0003, площею 0,3000 га з кадастровим номером 3223155400:06:012:0015, загальною площею 3,0000 га з кадастровим номером 3223155400:06:012:0017 (внаслідок об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами: 3223155400:06:011:0016, 3223155400:06:011:0017, 3223155400:06:011:0018, 3223155400:06:011:0021, 3223155400:06:011:0022, 5223155400:06:011:0020) вартістю 18 167 грн 95 коп.;
ОСОБА_1 - земельна ділянка площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:012:0010 вартістю 2 752 грн 72 коп.
ОСОБА_2 - земельні ділянки загальною площею 0,5000 га з кадастровими номерами: 3223155400:06:012:0043, 3223155400:06:012:0044, вартістю 2 752 грн 72 коп.
Зважаючи на те, що рішення щодо вилучення та зміни цільового призначення спірних земельних ділянок лісогосподарського призначення повноважним органом не приймалось, то ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право власності на ці земельні ділянки в установленому законом порядку не набули, відтак апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що земельні ділянки площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:011:0003, площею 0,3000 га з кадастровим номером 3223155400:06:012:0015, загальною площею 3,0000 га з кадастровим номером 3223155400:06:012:0017 (внаслідок об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами: 3223155400:06:011:0016, 3223155400:06:011:0017, 3223155400:06:011:0018, 3223155400:06:011:0021, 3223155400:06:011:0022, 5223155400:06:011:0020), площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:012:0010, загальною площею 0,5000 га з кадастровими номерами: 3223155400:06:012:0043, 3223155400:06:012:0044 - вибули з володіння держави поза її волею.

Відповідно до статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо воно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно не з їхньої волі.
При цьому право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсними правочинів, за якими майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді. 
Щодо пропорційності втручання у мирне володіння майном
У спорах щодо земель лісогосподарського призначення, прибережних захисних смуг, інших земель, що перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси, зокрема, у безпечному довкіллі, непогіршені екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України), та через інші законодавчі обмеження. Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, зокрема, без належного дозволу уповноваженого на те органу, може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля.
Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель лісового фонду з державної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.
Апеляційний суд враховує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте ці положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)).
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (зокрема рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява № 19336/04, § 166-168).
Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтується таке втручання на національному законі, чи переслідує легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.
Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, останнє - характеризуватися доступністю для заінтересованих осіб, чіткістю, а наслідки його застосування мають бути передбачуваними. Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів. 
Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. 
Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (зокрема рішення ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04).
У зв`язку із зазначеним право держави витребувати земельну ділянку, з огляду на доведену незаконність і безпідставність її набуття фізичною особою, передбачене у чинному законодавстві України. Відповідні приписи стосовно охорони земель і регламентування підстав для витребування майна є доступними, чіткими та передбачуваними.
Витребування спірних земельних ділянок лісогосподарського призначення, що протиправно набуті фізичними особами, оскільки рішення щодо вилучення та зміни цільового призначення спірних земельних ділянок лісогосподарського призначення повноважним органом не приймалось, переслідує легітимну мету контролю за використанням цього майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим правовим режимом відповідної земельної ділянки.
Суспільний інтерес у контролі за використанням земельних ділянок лісового фонду у цій справі переважає приватний інтерес ОСОБА_5 ,  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у збереженні володіння земельними ділянками. Земельна ділянка лісового фонду має використовуватися як власність Українського народу для суспільних потреб за цільовим призначенням, виконувати свої важливі функції.
У зв`язку з зазначеним, апеляційний суд звертає увагу, що в силу характерних особливостей земельних ділянок лісового фонду ОСОБА_5 ,  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 при їх придбанні не могли не розуміти, що ці земельні ділянки не призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а становлять лісовий фонд України, який має використовуватися в цілях, пов`язаних з веденням лісового господарства.
Вказаний висновок узгоджується із висновками Верховного Суду у подібних правовідносинах, висловленими у постановах від 12 січня 2022 року у справі № 369/4161/17 (провадження № 61-11700св20) та від 28 вересня 2022 року в справі № 369/6522/17 (провадження № 61-7581св22).

Щодо позовних вимог заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації про витребування на користь держави в особі Київської обласної державної адміністраціїз незаконного володіння ОСОБА_1  земельної ділянки площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:012:0010, то апеляційний суд враховує таке.
Як встановлено вище, земельна ділянка з кадастровим номером 3223155400:06:012:0010 відноситься до земель лісового фонду та вибула з володіння держави без її волі, а ОСОБА_1 не є добросовісним набувачем, суспільний інтерес у контролі за використанням земельної ділянки лісового фонду у цій справі переважає приватний інтерес останнього у збереженні володіння земельною ділянкою.
З огляду на встановлене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що земельна ділянка з кадастровим номером 3223155400:06:012:0010 може бути витребувана у ОСОБА_1 на користь держави в особі на Київської обласної державної адміністрації, а позовні вимоги заступника прокурора в цій частині - є обґрунтованими.
Разом з тим, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог у зв`язку з пропуском позовної давності.
Згідно з частиною 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
Апеляційний суд враховує, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача.
З огляду на це у спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. 
Останні не позбавлені, зокрема, прав визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи заявити про застосування до цих вимог позовної давності (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 697/2751/14-ц від 20 червня 2018 року).
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем  ОСОБА_1 не заявлялося про застосування позовної давності, тому у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для застосування її наслідків.
Таким чином, апеляційна скарга заступника керівника Київської обласної прокуратури в цій частині підлягає задоволенню, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 07 травня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 слід скасувати з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо позовних вимог заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації про витребування на користь держави в особі Київської обласної державної адміністраціїз незаконного володіння ОСОБА_2 земельних ділянок з кадастровим номером 3223155400:06:012:0043, 3223155400:06:012:0044, то апеляційний суд враховує таке.
Як встановлено вище, земельні ділянки з кадастровим номером 3223155400:06:012:0043 площею 0,25 га та 3223155400:06:012:0044 площею 0,25 га відносяться до земель лісового фонду та вибули з володіння держави без її волі, а ОСОБА_2 не є добросовісним набувачем, суспільний інтерес у контролі за використанням земельних ділянок лісового фонду у цій справі переважає приватний інтерес останнього у збереженні володіння земельними ділянками.
З огляду на встановлене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що земельні ділянки з кадастровим номером 3223155400:06:012:0043, 3223155400:06:012:0044 можуть бути витребувані у ОСОБА_2 на користь держави в особі на Київської обласної державної адміністрації, а позовні вимоги заступника прокурора в цій частині - є обґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи, заступник прокурора Київської області та Кабінет Міністрів України звернулися до суду з клопотаннями про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності, а представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Герасименко С.В. подав заяви про застосування строків позовної давності.
Апеляційний суд враховує, що для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 697/2751/14-ц від 20 червня 2018 року).
Дослідивши доводи, наведені у клопотаннях, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог у зв`язку з пропуском позовної давності з огляду на таке.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
На віндикаційні позови держави та територіальних громад (в особі органів державної влади та місцевого самоврядування відповідно) поширюється загальна позовна давність.
Відповідно до частин 1 та 5 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.
Виходячи зі змісту статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).
Усталеним у практиці Верховного Суду є підхід до застосування правила статті 261 ЦК України, за яким початок відліку позовної давності у правовідносинах, що регулюються статтею 388 ЦК України, пов`язується із моментом, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила 
Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 697/2751/14-ц від 20 червня 2018 року дійшла висновку про те, що для вирішення питання про дотримання строку звернення до суду за захистом прав, суду слід встановити, коли прокурор дізнався чи міг дізнатися про порушення інтересів держави.
Вказаний висновок Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне конкретизувати: позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 
1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 
2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів. […]
Як убачається з матеріалів справи, про порушення інтересів держави внаслідок незаконного вибуття у жовтні 2007 року з її володіння спірних земельних ділянок прокурору стало відомо ще у 2008 році під час порушення прокуратурою Київської області кримінальної справи № 47-976 за фактом підроблення державних актів на право власності на землю, про що свідчить, зокрема, лист прокуратури Київської області від 06 травня 2008 року.
Крім того, про незаконність набуття ОСОБА_3 права власності на спірні земельні ділянки прокуратурі було також відомо під час розслідування кримінального провадження № 12013000000000148, відкритого 23 січня 2013 року.
Таким чином, апеляційний суд відхиляє доводи заступника прокурора про те, що саме з того моменту коли прокурору стало відомо про факт внесення недостовірних відомостей у програмний комплекс «Кадастровий офіс» щодо вищевказаних земельних ділянок (висновок комп`ютерно-технічної експертизи від 22 грудня 2016 року №302/2) останньому стало відомо про порушення права держави.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), зазначено, що:
«в разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 
1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 
2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган (пункти 46, 48, 65-66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17).
Отже, оскільки заступник прокурора Київської області довідався про порушення інтересів держави внаслідок незаконного вибуття у жовтні 2007 року з її володіння спірних земельних ділянок - у 2008 році під час порушення прокуратурою Київської області кримінальної справи № 47-976, тобто раніше, ніж держава в особі Кабінету Міністрів України, перебіг позовної давності у цій справі почався у 2008 році - коли про порушення права держави довідався заступник прокурора Київської області. 
Враховуючи, що заступник прокурора Київської області звернувся з позовом до суду лише у лютому 2017 року, останнім пропущений строк позовної давності щодо пред`явлених позовних вимог про витребування земельних ділянок. 
Підсумовуючи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення Обухівського районного суду Київської області від 07 травня 2024 року про відмову у задоволенні позову заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації про витребування на користь держави в особі Київської обласної державної адміністраціїз незаконного володіння  ОСОБА_2 земельних ділянок, - слід залишити без змін.
Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги до ОСОБА_5 визначені заступником прокурора Київської області таким чином: витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації земельні ділянки загальною площею 3,3000 га з кадастровими номерами: 3223155400:06:012:0017, 3223155400:06:011:0003, 3223155400:06:012:0015, вартістю 18 167 грн 95 коп. з незаконного володіння ОСОБА_5 . 
Як встановлено вище земельні ділянки з кадастровим номером 3223155400:06:011:0003, 3223155400:06:012:0015, 3223155400:06:012:0017 відносяться до земель лісового фонду та вибули з володіння держави без її волі на користь ОСОБА_5 , а ОСОБА_5 не є добросовісним набувачем, суспільний інтерес у контролі за використанням земельних ділянок лісового фонду у цій справі переважає приватний інтерес останнього у збереженні володіння земельними ділянками.
Заступник керівника Київської обласної прокуратури подав до суду заяву про залучення належного відповідача, в якій просив замінити відповідача ОСОБА_5 на ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», що наразі значиться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно власником спірної земельної ділянки з кадастровим номером 3223155400:06:012:0017.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 08 серпня 2022 року замінено відповідача ОСОБА_5 на належного відповідача - ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (а.с. 229-232, 238 т. 8).
Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що вказаною ухвалою суду першої інстанції замінено відповідача ОСОБА_5 на належного відповідача - ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» в частині позовних вимог про витребування всіх трьох земельних ділянок3223155400:06:012:0017, 3223155400:06:011:0003, 3223155400:06:012:0015.

Вказаний висновок апеляційного суду також ґрунтується на тому, що оскаржуване судове рішення ухвалено в межах заявлених позовних вимог відносно відповідачів, склад яких визначено заступником прокурора Київської області як: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста». 

ОСОБА_5 у складі відповідачів у цій справі відсутній і до нього позовні вимоги не розглядалися, оскільки оскаржуване рішення про відмову ухвалене в межах заявлених позовних вимог про витребування у ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» земельних ділянокз кадастровими номерами: 3223155400:06:012:0017, 3223155400:06:011:0003, 3223155400:06:012:0015.

Щодо позовних вимог заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації про витребування на користь держави в особі Київської обласної державної адміністраціїз незаконного володіння ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» земельних ділянок з кадастровим номером 3223155400:06:011:0003, 3223155400:06:012:0015, то апеляційний суд враховує таке.
Апеляційним судом встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3223155400:06:012:0017 площею 2,5000 га, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23 червня 2022 року (а.с. 239 т. 8).
Інші земельні ділянки з кадастровим номером 3223155400:06:011:0003, 3223155400:06:012:0015 ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» - не належать, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23 жовтня 2025 року №№448940634, 448940784.
Під час апеляційного перегляду, у апеляційного суду відсутні процесуальні можливості усунути вказані протиріччя, тому апеляційний суд виходить з того, що коло відповідачів визначено заступником прокурора на власний розсуд за його заявою, ухвала суду першої інстанції про заміну сторони її правонаступником - останнім не оскаржувалася.
Таким чином, оскільки земельні ділянки з кадастровим номером 3223155400:06:011:0003, 3223155400:06:012:0015 ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» - не належать, відсутні правові підстави для їх витребування на користь держави з незаконного володіння товариства.
З огляду на встановлене, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог у зв`язку з пропуском позовної давності, оскільки вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з їх необґрунтованістю.
Щодо позовних вимог заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації про витребування на користь держави в особі Київської обласної державної адміністраціїз незаконного володіння ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» земельної ділянки з кадастровим номером 3223155400:06:012:0017 площею 3,0000 га, то апеляційний суд враховує таке.
Звертаючись з цим позовом, заступник прокурора Київської області вказував, що рішення щодо вилучення та зміни цільового призначення земельної ділянки лісогосподарського призначення з кадастровим номером 3223155400:06:012:0017 площею 3,0000 га повноважним органом не приймалось, тому ОСОБА_5 набув право власності на спірну земельну ділянку не в установленому законом порядку, у зв`язку з цим спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у відповідача  ОСОБА_5 .
Заступник керівника Київської обласної прокуратури звертаючись до суду з заявою про заміну неналежного відповідача ОСОБА_5 на належного відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», обґрунтовував свою заяву тим, що товариство наразі значиться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно власником спірної земельної ділянки з кадастровим номером 3223155400:06:012:0017 (а.с. 229-232, 238 т. 8).
Звертаючись з вимогою про витребування на користь держави з незаконного володіння товариства спірної земельної ділянки в межах доводів позовної заяви, заступник керівника Київської обласної прокуратури не обґрунтовував свої вимоги тим, що земельна ділянка з кадастровим номером 3223155400:06:012:0017 площею 2,5000 га, власником якої є ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» - належала ОСОБА_3 ; вподальшому була відчужена ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23 жовтня 2007 року; рішення щодо вилучення та зміни цільового призначення спірної земельної ділянки повноважним органом не приймалось; спірна земельна ділянка вибула з володіння держави без її волі та у не встановлений законом спосіб; спірна земельна ділянка набута товариством у ОСОБА_5 , а вказані обставини встановлювалися у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12013000000000148, а вказав лише те, що товариство наразі значиться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно власником спірної земельної ділянки.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка з кадастровим номером 3223155400:06:012:0017 площею 2,5000 га, власником якої є відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» набута товариством не у ОСОБА_5 , а у ОСОБА_9 з огляду на таке.
26 грудня 2008 року між ВАТ «Інноваційно-промисловий банк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», та ОСОБА_9 (далі - позичальник) укладено кредитний договір №161-2008.
У забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_9 за кредитним договором №161-2008 від 26 грудня 2008 року, між ВАТ «Інноваційно-промисловий банк» та ОСОБА_9 укладено іпотечний договір від 30 грудня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Шевельовою В.М. та зареєстрований в реєстрі за № 9679.
Предметом іпотеки за яким є, зокрема, земельна ділянка за адресою: Київська область, Обухівський район, смт Козин з кадастровим номером 3223155400:06:012:0017, площею 2,5000 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що належить ОСОБА_9 на праві власності на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯД №946116, виданого управлінням земельних ресурсів в Обухівському районі Київської області 23 жовтня 2007 року на підставі договору купівлі-продажу земельних ділянок №13161, 13126, 13146, 13156, 13151 від 10 жовтня 2007 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010733100568).
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №353793633 від 09 листопада 2023 року до Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 30 грудня 2008 року внесено запис про обтяження майна №8346040 та запис про іпотеку №8347187.
22 травня 2014 року між ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Літвіновим А.В., зареєстрований в реєстрі за № 733, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 161-2008 від 26 грудня 2008 року та іпотечним договором від 30 грудня 2008 року, укладених між ВАТ «Інноваційно-промисловий банк» та ОСОБА_9 перейшло до ПАТ «Дельта Банк».
31 серпня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» укладено договір №2302/К/2 про відступлення прав вимоги, що посвідчений 31 серпня 2020 року приватним нотаріусом КМНО Сліпченко Н.В. за реєстровим №2123, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №161-2008 від 26 грудня 2008 року та іпотечним договором від 30 грудня 2008 року, перейшло до ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста».

24 листопада 2021 року між ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» та ОСОБА_9 укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Сліпченко Н.В., зареєстрований в реєстрі за №2916, за яким іпотекодержатель задовольняє забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, а саме: іпотекодавець передає, а іпотекодержатель приймає у власність належне іпотекодавцю нерухоме майно, що є предметом іпотеки - земельну ділянку з кадастровим номером 3223155400:06:012:0017, площа 2,5000 га.

Отже, спірна земельна ділянка з кадастровим номером 3223155400:06:012:0017 площею 2,5000 га набута ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» у ОСОБА_9 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Крім цього, як встановлено апеляційним судом, земельна ділянка з кадастровим номером 3223155400:06:012:0017, яка набута ОСОБА_5 та земельна ділянка з кадастровим номером 3223155400:06:012:0017, яка набута ОСОБА_9 , а потім ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» у ОСОБА_9 - різняться за своїми характеристиками, а тому не є ідентичними.
Земельна ділянка з кадастровим номером 3223155400:06:012:0017 набута ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу земельних ділянок №13161, 13126, 13146, 13156, 13151 від 10 жовтня 2007 року, тобто раніше ніж ОСОБА_5 (договір купівлі-продажу від 23 жовтня 2007 року). 
Право власності на земельну ділянку з присвоєнням останній кадастрового номеру 3223155400:06:012:0017 виникло у ОСОБА_9 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД №946116 від 23 жовтня 2007 року.
Земельна ділянка з кадастровим номером 3223155400:06:012:0017, яка набута ОСОБА_5 утворена внаслідок об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами: 3223155400:06:011:0016, 3223155400:06:011:0017, 3223155400:06:011:0018, 3223155400:06:011:0021, 3223155400:06:011:0022, 5223155400:06:011:0020. 
Право власності на земельну ділянку виникло у ОСОБА_5 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 946149 від 02 листопада 2007 року.
Отже, право власності на земельну ділянку з присвоєнням останній кадастрового номеру 3223155400:06:012:0017 виникло у ОСОБА_9 раніше ніж у ОСОБА_5 . 
Земельна ділянка, яка набута ОСОБА_9 , має іншу площу, а саме: 2,5000 га ніж земельна ділянка площею 3,0000 га, яка набута ОСОБА_5 .
З огляду на встановлене, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог у зв`язку з пропуском позовної давності, оскільки позовні вимоги про витребування на користь держави в особі Київської обласної державної адміністраціїз незаконного володіння ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» земельної ділянки з кадастровим номером 3223155400:06:012:0017 площею 2,5000 га - не підлягають задоволенню у зв`язку з їх необґрунтованістю.
Підсумовуючи, апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» задовольнити частково, рішення Обухівського районного суду Київської області від 07 травня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» скасувати з ухваленням нового судового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог з інших правових підстав.
Оскільки, апеляційна скарга заступника керівника Київської обласної прокуратури задоволена частково, то слід стягнути з  ОСОБА_1 на користь Київської обласної прокуратури судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 600 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 2 400 грн.
Оскільки, апеляційна скарга ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» задоволено частково, то слід стягнути з Київської обласної прокуратури на користь ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 35 510 грн 39 коп.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги заступника керівника Київської обласної прокуратури та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 07 травня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» та ОСОБА_1 -скасувати з ухваленням нового судового рішення в цій частині.

Відмовити у задоволенні позову заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» про витребування земельних ділянок з незаконного володіння.

Позов заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 задовольнити.

Витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння  ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,5000 га з кадастровим номером 3223155400:06:012:0010.
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 07 травня 2024 року про відмову у задоволенні позову заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до ОСОБА_2 - залишити без змін.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжитті ухвалою Київського апеляційного суду від 27 грудня 2024 року. 

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Київської обласної прокуратури судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 600 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 2 400 грн.

Стягнути з Київської обласної прокуратури на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 35 510 грн 39 коп.

Інформація про стягувача/боржника: Київська обласна прокуратура, ЄДРПОУ 02909996, юридична адреса: бульвар Лесі Українки, будинок 27/2, місто Київ.
Інформація про стягувача: Київська обласна державна адміністрація, ЄДРПОУ 000225333, юридична адреса: площа Лесі Українки, будинок 1, місто Київ.
Інформація про стягувача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», ЄДРПОУ 41264766, юридична адреса: вулиця Сурикова, 3, корпус 8Б, офіс 103, місто Київ. 
Інформація про боржника: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Дата складення повного судового рішення 18 грудня 2025 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська