Справа № 569/22358/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Кучиної Н.Г.,
секретар судового засідання Корпесьо В.Р.,
з участю позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Бузи В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівному адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Ляшка Д.В. звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з адміністративним позовом, в якому просить постанову серії ГАБІ № 249967 від 05 жовтня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП скасувати, а справу закрити, а також стягнути з відповідача сплачену суму судового збору.
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 04.10.25 близько 22:30 вона, разом з своїми дітьми поверталася додому від подруги, яка проживає по АДРЕСА_1 . Оскільки будинки розташовані неподалік, вони йшли додому пішки. Коли вони проходили поруч з будинком АДРЕСА_2 біля них зупинився автомобіль патрульної поліції з якого вийшли працівники поліції, спілкування з якими переросло у конфлікт, підстава якого їй незрозуміла. Зі слів позивача, відповідний конфлікт був спровокований самими ж поліцейськими, які виявилися знайомими її колишнього чоловіка, стосунки з яким вона припинила. Під час спілкування їй було озвучено погрози застосування заходів впливу, притягнення до відповідальності, тощо. Коли ж вона з дітьми спробувала продовжити рух додому її пересування було фактично обмежено. З її рук силоміць забрали меншу трирічну дитину і посадили в автомобіль, її ж поклали на землю та вдягнуто в кайданки на очах у дітей. Старшого сина також посадили в патрульний автомобіль і повезли у невідомому напрямку. Її ж продовжували силоміць утримувати на землі, в кайданках.
Вважає, що дії працівників поліції були незаконними, постанова складена неправомірно без будь-яких належних доказів про перебуванння її у нетверезому стані.
Ухвалою суду від 22 жовтня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та наявними у справі матеріалами.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 22 жовтня 2025 року відстрочено сплату судового збору по справі до ухвалення судового рішення у справі.
03.11.2025 представник відповідача Буза В.О. подала відзив, в якому просить залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення. Крім того, до вказаного відзиву долучає диск з відеозаписом події.
У відповіді на відзив на позовну заяву від 05.11.2025 представник позивача - адвокат Ляшко Д.В. зазначає, що відзив подано відповідачем з порушенням встановлених судом процесуальних строків, а відповідно він та долучені до нього докази не підлягають врахуванню під час вирішення спору по суті. Також відповідач не просить продовжити пропущений строк для подання відзиву.
При вирішенні питання про прийняття відзиву, суд враховує таке.
Ухвалою суду від 22.10.2025 року відповідна позовна заява була прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Одночасно, відповідачу було встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Судове засідання у справі було призначено на 31.10.2025. 
30.10.2025 року відповідач звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, у якій зокрема, повідомив, що відповідну ухвалу суду про відкриття провадження фактично отримано ним 24.10.2025. 
Таким чином, з врахуванням ухвали суду про відкриття провадження у справі відповідач мав право подати відзив на позов, протягом 5 днів з наступного дня після отримання відповідної ухвали, тобто не пізніше 29.10.2025 року. У клопотанні про відкладення розгляду справи відповідач робить висновок про його право подати відзив у строк до 31.10.2025, що обґрунтовується тим, що 25.10.2025 (наступний день після отримання ухвали суду) є вихідним днем та, за міркуваннями відповідача, разом з 26.10.2025 не підлягає включенню у процесуальний строк. 
Відповідно до ч. 1, 6, 8, 9 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення або строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Останній день строку триває до двадцять четвертої години, але якщо в цей строк слід було вчинити процесуальну дію в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку. Таким чином, правило щодо можливості перенесення процесуальних строків на кількість неробочих днів, стосується лише випадку коли неробочим є саме останній день перебігу процесуального строку, а не перший, як зазначає відповідач. 
Ці обставини дозволяють стверджувати, що відзив подано відповідачем з порушенням встановлених судом процесуальних строків, а відповідно він та долучені до нього докази не підлягають врахуванню під час вирішення спору по суті. 
Слід також звернути увагу на положення ст. 121 КАС України, згідно з якими: 1. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. 2. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. 3. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, у письмовому провадженні. 4. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Таким чином, отримавши ухвалу суду про відкриття провадження у справі, у якій було встановлено строк для подання відзиву, відповідач не був позбавлений можливості звернутися до суду в межах встановленого строку з клопотанням про його продовження. 
Такого клопотання відповідачем не було подано, хоча він був ознайомлений з змістом ухвали, а відповідно і кінцевою датою перебігу строків. 
03.11.2025 року відповідачем подано відзив на позов, який всупереч вимог ч. 3-4 ст. 121 КАС України не містив клопотання про поновлення пропущених процесуальних строків, з обґрунтуванням наявності підстав, що дають право на таке поновлення. 
У клопотанні від 30.10.2025 про відкладення судового розгляду відповідач зауважує, що згідно з ч. 5 ст. 162 КАС України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі. 
Водночас, згідно з ст. 2, 14 КАС України одним із принципів адміністративного судочинства є принцип обов`язковості судового рішення, згідно з яким судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. 
Враховуючи вищенаведене, вирішуючи питання щодо строків на подання відзиву на позов, відповідач мав керуватися перш за все ухвалою суду від 22.10.2025 щодо прийняття позову до розгляду, а відповідно і встановленими у ній строками на вчинення процесуальних дій. Відповідна ухвала є чинною, та оскарженню не підлягає. 
За цих обставин, з врахуванням вимог ч. 6 ст. 162 КАС України суд вважає, що відповідачем не дотримано процесуальних строків на подання відзиву на позов, що з врахуванням відсутності клопотання про поновлення таких строків, є підставою для відмови у його врахуванні під час вирішення справи по суті заявлених вимог. Відтак, вказані докази є такими, що подані з порушенням порядку їх подання та в силу приписів ч.5, 6 ст. 162 КАС України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
04.02.2026 позивач подала заяву про відмову від захисника.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала вказані у позовній заяві обставини справи. Просила позов задоволити повністю. Пояснила, що викладені у постанові обставини не відповідають дійсності. Вона не зловживає спиртними напоями, не перебуває на обліках у наркологічному диспансері, наразі є одинокою матір`ю, яка самостійно утримує двох дітей Арсенія 2009 р.н. та Захарія 2022 р.н. 04.10.25 близько 22:30 вона, разом з своїми дітьми поверталася додому від подруги, яка проживає по АДРЕСА_1 . Оскільки будинки розташовані неподалік, вони йшли додому пішки. Коли вони проходили поруч з будинком АДРЕСА_2 біля них зупинився автомобіль патрульної поліції, з якого вийшли працівники поліції, спілкування з якими переросло у конфлікт, підстава якого їй незрозуміла. 
З її слів, відповідний конфлікт був спровокований самими ж поліцейськими, які виявилися знайомими її колишнього чоловіка, стосунки з яким вона припинила. Під час спілкування їй було озвучено погрози застосування заходів впливу, притягнення до відповідальності, тощо. Коли ж вона з дітьми спробувала продовжити рух додому її пересування було фактично обмежено. З її рук силоміць забрали меншу трирічну дитину і посадили в автомобіль, її ж поклали на землю та вдягнуто в кайданки на очах у дітей. Старшого сина також посадили в патрульний автомобіль і повезли у невідомому напрямку. Її ж продовжували силоміць утримувати на землі, в кайданках. 
З її слів, вказані дії супроводжувалися застосуванням невиправданої агресії. Всупереч вимог ст. 261 КУПАП Протокол про адміністративне затримання не складався. Її права як затриманої особи не роз`яснювалися. Не забезпечено участі захисника. Підстави затримання не роз`яснювалися. Пізніше її було доставлено для проведення освідування на АДРЕСА_3 , де після тривалого утримування, де близько 01 години 05.10.2025 року складено ряд протоколів та оскаржувану постанову про адміністративне правопорушення, від підпису яких вона відмовилася. Лише після цього з неї зняли кайданки та відпустили. Надалі вона з`ясувала, що дітей відвезли до її сестри, адресу якої їм повідомив її колишній чоловік. Позивач вважає такі дії працівників патрульної поліції незаконними: безпідставна зупинка та необґрунтовані вимоги і погрози, фактичне затримання без складання протоколу та з позбавленням можливості реалізувати право на захист, застосування спецзасобу кайданки, протиправне відібрання дітей, подальші необґрунтовані дії щодо складання адміністративних матеріалів за порушення, яких вона не вчиняла. 
З огляду на ці обставини нею була подана заява про вчинення злочину працівниками поліції, яка наразі перебуває на розгляді у Територіальному відділенні ДБР у місті Рівне. Заподіяні під час затримання фізичні травми зафіксовано під час огляду лікарем 07.10.2025. Таким чином, позивач стверджує, що викладені у постанові обставини є неправдивими. Визнає, що на ній був мокрий та брудний одяг, що однак пояснюється тим, що в ході фактичного неправомірного затримання щодо неї було застосовано фізичну силу, її поклали на мокру землю де утримували тривалий час. Водночас, вона не вчиняла жодних дій відносно будь-яких осіб, які можна було б трактувати як порушення громадського спокою чи моралі. Усі її дії полягали в опорі незаконним діям працівників поліції.
Представник відповідача Буза В.О. у судовому засіданні пояснила, що 04.10.2025 о 23 год. 52 хв. на скорочений екстрений номер поліції 102, надійшло анонімне звернення, проте те, що в м. Рівне по вул. Вербова, 37 біля під`їзду № 1, невідома жінка гучно кричить та плаче. Поруч перебуває дитина двох років та хлопець. В ході опрацювання даного повідомлення поліцейськими було обстежено прилеглу територію та виявлено жінку з двома дітьми, зовнішньо схожих на осіб на яких вказала заявниця. Поспілкувавшись, було встановлено особу жінки, зі слів старшого сина, нею виявилась позивач ОСОБА_1 . Вказує, що ОСОБА_1 вела себе зухвало, конфліктувала, лаялась, била поліцейських, в результаті чого останню було затримано. Від огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я КП "РОЦПЗН" (м. Рівне, вул. Дубенська, 64) остання відмовилась. Відносно позивачки було винесено постанову за ч. 1 ст. 178 КУпАП, складено протокол за ст. 173 КУпАП, протокол про адміністративне затримання та протокол за ч. 1 ст. 178 КУпАП. Вважає, що дії працівників поліції є правомірними, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності прийнята в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законами України. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.
Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає до задоволення з огляду на таке.
Судом встановлено, що згідно з постановою лейтенанта поліції Управління патрульної поліції в Рівненській області ДПП Муляр О.В. від 05.10.2025 року серії ГАБІ № 249967 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 85 грн. Постанова мотивована тим, що 05.10.2025 року о 00:10 ОСОБА_1 перебувала по вул. Вербова 41 у місті Рівне у п`яному вигляді (йшла та хиталася, мала неохайний вигляд, брудний, мокрий одяг, нечітку мову), чим ображала людську гідність та громадську мораль, тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 178 КУпАП.
Формулювання суті правопорушення наведене в тексті оскаржуваної постанови не дозволяє встановити в діях особи склад адміністративного правопорушення, визначений ст. 178 КУПАП. Зокрема, коментованою статтею передбачено адміністративну відповідальність за: «Розпивання пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в інших заборонених законом місцях, крім підприємств торгівлі і громадського харчування, в яких продаж пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв на розлив дозволена відповідним органом місцевого самоврядування, або поява в громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль». Тобто, адміністративна відповідальність визначена цією статтею передбачена не за будь-яке перебування особи у п`яному вигляді, а лише за таке, яке ображає людську гідність і громадську мораль». Водночас в оскаржуваній постанові зазначено лише про перебування особи у стані спянніння, без конкретизації того, чи такі дії дійсно ображають людську гідність і громадську мораль, і власне, яким чином. Тож оскільки адміністративна відповідальність передбачена не за будь-яке перебування особи у п`яному вигляді а лише за таке, яке ображає людську гідність і громадські мораль, орган що розглядає справу про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати наявність чи відсутність в діянні особи такої характеризуючої ознаки. Про неї повинно бути вказано у тексті протоколу та постанови у справі про адміністративне правопорушення, адже вона визначає його зміст. Натомість під час складання оскаржуваної постанови, цієї вимоги закону не було дотримано. Відсутні пояснення чи свідчення будь-яких сторонніх осіб, які б підтвердили те що поведінка позивача порушувала громадський порядок чи мораль, тощо.
Іншим обов`язковим елементом складу адміністративного правопорушення, який характеризує його об`єктивну сторону та дозволяє кваліфікувати дії особи за ст. 178 КУПАП, є місце його вчинення, а саме: громадське місце. Натомість, зі змісту оскаржуваної постанови не можливо встановити факту перебування особи у п`яному вигляді саме у громадському місці. Місце вчинення порушення взагалі не конкретизовано, зазначено лише, що позивач перебував за адресою: вул. Вербова 41 у місті Рівне, у стані сп`яніння. Водночас зі змісту постанови не відомо де саме вчинено порушення, в квартирі, в під`їзді будинку, поряд з будинком, тощо, що позбавляє об`єктивної можливості встановити чи є відповідне місце саме громадським. Знову ж таки, відсутність у тексті постанови посилання на ці обставини позбавляє можливості встановити факт перебування позивача у стані сп`яніння саме громадському місці, що виключає доведеність складу адміністративного правопорушення. Враховуючи відповідні обставини, вважаємо що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення є незаконною, а викладені у ній обставини не дозволяють кваліфікувати дії особи за відповідною статтею КУПАП.
За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
На підставі статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Нормами ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, передбачені статтями 121, 126 КУпАП).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.
За положеннями статей 249, 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд адміністративної справи проводиться відкрито і за місцем його вчинення.
Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно ст. 283 КУпАП постанова про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Частиною 1 статті 178 КУпАП передбачена відповідальність за розпивання пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в інших заборонених законом місцях, крім підприємств торгівлі і громадського харчування, в яких продаж пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв на розлив дозволена відповідним органом місцевого самоврядування, або поява в громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Дослідженими у справі доказами достовірно встановлено факт складання відповідачем оскаржуваної постанови.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Відповідно до статті 90 КАС України ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Таким чином, при вирішені питання про визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення, винесена відповідачем постанова розглядається як доказ у сукупності з іншими доказами (пояснення особи, яка притягається до відповідальності, свідків, висновки експерта, речові докази, фотоматеріали, протоколом про адміністративне правопорушення т. і.), тому не може виступати єдиним доказом, на основі якого встановлюється наявність адміністративного правопорушення.
Судом встановлено, що на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови відповідач посилається на відеоматеріали, які додані до відзиву на позовну заяву, та які на думку відповідача, підтверджують наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП.
Разом з тим, суд зазначає, що дані докази не можуть братись судом до уваги, оскільки подані стороною відповідача з порушенням встановлених законом строків на їх подання.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
В судовому засіданні відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами перебування ОСОБА_1 у нетверезому стані.
Сторонами не заперечувалось, що ОСОБА_1 була доставлена на проведення освідування у КП "РОЦПЗН". Відповідач зазначає, що від огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відмовилась, проте висновок щодо результатів медичного огляду особи до матеріалів справи не додавався, як і не подано суду акт про відмову від проходження освідування.
Відповідно до положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з врахуванням практики Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2013 року, заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява №926/08, рішення від 20.09.2016 року), беручи до уваги адміністративне стягнення, передбачене ст. 178 КУпАП, необхідно виходити з того, що як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім.
Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено перед судом. Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.
Згідно із ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
За таких обставин, оскаржуване рішення відповідача не містить посилань на будь-які докази, які підтверджували обставини, яким обґрунтовано таке рішення. Під час розгляду справи відповідачем таких доказів суду також не надано.
В той час, як обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто, зібраними у встановленому КУпАП порядку.
В іншому випадку застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується на правових висновках, які зроблені Конституційним Судом України у своєму Рішенні у справі № 23-рп/2010 від 22.12.2010 року.
Статтею 62 Конституції України встановлено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення всі сумніви щодо події порушення та винності особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості особи (правова позиція Верховного Суду від 08.07.2020 року у справі №463/1352/16-а).
Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували винну та протиправну поведінку ОСОБА_1 надано не було, а оскільки доказів того, що останння перебувала у стані алкогольного спґяніння, і такий її вигляд ображав людську гідність і громадську мораль не встановлено, тому оскаржувана постанова серії ГАБІ № 249967 від 05 жовтня 2025 року підлягає скасуванню, а справа закриттю.
Керуючись ст. 5, 20, 246, 262, 286 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задоволити повністю.
Постанову лейтенанта поліції Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Муляр О.В. від 05 жовтня 2025 року серії ГАБІ № 249967 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 178 КУпАП та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 85 грн. скасувати.
Справу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 178 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач - ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач - Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: м. Рівне, вул. С. Бандери, 14А; код ЄДРПОУ 40108646.

Суддя Кучина Н. Г.