Справа № 420/35469/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ), в якому позивач просить:
визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 ) щодо не зарахування ОСОБА_1 до вислуги років на військовій службі періоду навчання за денною формою навчання на кафедрі авіаційно-технічного та аеродромного забезпечення авіації (м. Київ) Житомирського військового інституту імені С. П. Корольова Національного авіаційного університету з 01 вересня 2009 року до 20 червня 2014 року, та не внесення, у зв`язку з цим, відповідних змін (запису) до послужного списку особової справи офіцера;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 ) зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років на військовій службі періоду навчання за денною формою навчання на кафедрі авіаційно-технічного та аеродромного забезпечення авіації (м. Київ) Житомирського військового інституту імені С. П. Корольова Національного авіаційного університету з 01 вересня 2009 року до 20 червня 2014 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді начальника відділення квартирно-експлуатаційного забезпечення секції тилу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 ). В період з 01.09.2009 року по 20.06.2014 року проходив навчання за денною формою на кафедрі авіаційно-технічного та аеродромного забезпечення авіації (м. Київ) Житомирського військового інституту імені С. П. Корольова Національного авіаційного університету. Водночас, весь час навчання у вищому військовому навчальному закладі до періоду проходження військової служби зарахований не був. Зарахування до вислуги років військової служби неврахованого періоду ОСОБА_1 , необхідно для внесення змін до особової справи, а саме перерахунку вислуги років та правильного визначення факту періоду проходження військової служби, у зв`язку з чим звернувся до суду з відповідним позовом.
За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у відповідності до ст. 262 КАС України.
Від відповідача надійшов відзив в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначивши, що відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб», установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах “б”-“д”, “ж” і “з” статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються: військова служба в Збройних Силах, Державній прикордонній службі, Національній гвардії, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ та інших військових формуваннях, створених Верховною Радою України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, Державній спеціальній службі транспорту; час виконання депутатських повноважень із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, Національному антикорупційному бюро, Бюро економічної безпеки, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі; час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки, Управління державної охорони, органи внутрішніх справ, Національну поліцію, Національне антикорупційне бюро, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації, органи і підрозділи цивільного захисту, державну пожежну охорону, податкову міліцію, Бюро економічної безпеки або Державну кримінально-виконавчу службу на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, затвердженими відповідно Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Міністерством внутрішніх справ, Національною поліцією, Національним антикорупційним бюро, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації, центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки, державної фінансової політики, виконання кримінальних покарань, а також у разі переходу на службу до Служби судової охорони на посади середнього і вищого складу згідно з переліком посад, затвердженим Головою Служби судової охорони, та інші види служби та займання посад, однак у Зазначеному переліку відсутні відомості, щодо зарахування до вислуги років періоду перебування на навчанні.
Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного: ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді начальника відділення квартирно-експлуатаційного забезпечення секції тилу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 ).
В період з 01.09.2009 року по 20.06.2014 року позивач проходив навчання за денною формою на кафедрі авіаційно-технічного та аеродромного забезпечення авіації (м. Київ) Житомирського військового інституту імені С. П. Корольова Національного авіаційного університету, що підтверджується додатком до диплому серії НОМЕР_4 ..
Позивач звернувся до відповідача із рапортом від 14.10.2025 року в якому зазначив, що згідно витягу з наказу ректора Національного авіаційного університету від 27.07.2009 року № 1888/ст ОСОБА_1 було зараховано з 01 вересня 2009 року студентом першого курс на навчання за державним замовленням за напрямком підготовки 6.060101 «БУДІВНИЦТВО» на кафедру авіаційно-технічного та аеродромного забезпечення авіації (м. Київ) Житомирського військового інституту імені С. П. Корольова Національного авіаційного університету. Відповідно до витягу з наказу ректора Національного авіаційного університету «Про закінчення навчання фахівців освітньо-кваліфікаційного рівня «Спеціаліст» від 20.06.2014 року № 1431/ст ОСОБА_1 , на підставі рішення Державної екзаменаційної комісії випускників освітньо-кваліфікаційного рівня «Спеціаліст»» зі спеціальністю 7.06010105 «Автомобільні дороги і аеродроми» присвоєно кваліфікацію інженер-бідівельник, офіцера військового управління тактичного рівня за спеціальністю 7.06010105 «Автомобільні дороги і аеродроми» та видано диплом спеціального державного зразка. Відповідно вищевикладеного, позивач просив перерахувати йому вислугу років на військовій службі, а саме, врахувати період навчання за денною формою на кафедрі авіаційно-технічного та аеродромного забезпечення авіації (м. Київ) Житомирського військового інституту імені С. П. Корольова Національного авіаційного університету, з 01.09.2009 року по 20.06.2014 року.
На вказаний рапорт надано відповідь в якій зазначено, що відповідно до послужного списку особової справи, який складено на кафедрі військової підготовки Національного авіаційного університету 21.06.2014 зазначено, що під час навчання у Житомирському військовому інституті ім. С. П. Корольова Національного авіаційного університету позивач рахувався курсантом з 27.08.2013 по 21.06.2014, а датою призову на військову службу є 27.08.2013 тому саме цей період був зарахований до загальної вислуги років. Період з 01.09.2009 по 27.08.2013 у послужному списку не зазначений взагалі, є лише запис у розділі 4 (Освіта) а) цивільна, що позивач закінчив у 2013 році (4 роки) Національний авіаційний університет. Виходячи з викладеного вважаємо що підстав для перерахунку вислуги років не має. 
Не погоджуючись з такими діями відповідача позивач звернувся з даним позовом до суду.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.09.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).
Відповідно до частини другої статті 2 Закону №2232-XII порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі статтею 40 Закону №2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.
Відповідно до пункту "а" частини першої статі 17 Закону України від 9 квітня 1992 року №2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" до вислуги років для призначення пенсії зараховується, зокрема, військова служба.
При цьому статтею 2 Закону №2232-XII визначено види військової служби, серед яких, зокрема військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).
Згідно частини першої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", 1. Початком проходження військової служби вважається: день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на строкову військову службу; день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом; день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних. 
Згідно пункту 2.9 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України №530 від 14.08.2014, обчислення вислуги років для призначення пенсії здійснюється за послужним списком з особової справи військовослужбовця.
Відповідно до пункту 1.8 розділу ІV Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України №333 від 26.05.2014, при звільненні офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу з військової служби в запас без права на пенсійне забезпечення їхні особові справи пересилаються до районних (міських) військових комісаріатів за вибраним місцем проживання.
Законом України "Про вищу освіту" визначено, що особа, яка в установленому порядку зарахована до вищого навчального закладу з метою здобуття певного освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівня є слухачем.
Відповідно до «переліку вищих навчальних закладів, що входять до єдиної системи військової освіти» Затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 грудня 1997 р. № 1410 зазначено, що «Житомирський військовий інститут радіоелектроніки» (на теперішній час Житомирського військового інституту імені С. П. Корольова Національного авіаційного університету) являється вищим навчальним закладом Міністерства оборони України, що входить до єдиної системи військової освіти. Д
о переліку вищих військових навчальних закладів належать також військові навчальні підрозділи цивільних вищих навчальних закладів, у яких здійснюється військова підготовка студентів за програмами підготовки офіцерів, тобто військові факультети при цивільних вищих навчальних закладах. 
Відповідно до «Переліку закладів вищої освіти, на базі яких проводиться військова підготовка» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.02.2012 № 48 «Про затвердження Порядку проведення військової підготовки громадян України за програмою підготовки офіцерів запасу», зазначено Житомирський військовий інститут імені С.П. Корольова являється закладом вищої освіти, на базі яких проводиться військова підготовка. 
Згідно пункту 1.7 Інструкції про організацію освітньої діяльності у вищих військових навчальних закладах Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України №399 від 30.10.1998 (чинного на час виникнення спірних правовідносин), до вищих військових навчальних закладів Міністерства оборони України належали такі військові структури: військові академії, військові університети, військові інститути, військові коледжі, а також військові інститути (факультети) при цивільних вищих навчальних закладах (далі - ВНЗ). ВВНЗ становлять основу системи військової освіти, яка є складовою частиною державної системи освіти.
Згідно приписів частини першої статті 24 Закону № 2232-XII початком перебування на військовій службі вважається день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.
Аналіз наведених приписів законодавства свідчить, що станом на день зарахування позивача на навчання 01.09.2009 року на кафедрі авіаційно-технічного та аеродромного забезпечення авіації (м. Київ) Житомирського військового інституту імені С. П. Корольова Національного авіаційного університету, початком проходження військової служби є день прибуття на навчання до військово-навчального закладу.
Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Офіційне тлумачення вищезазначеного конституційного положення щодо недопустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів наведено в Рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99. В указаному Рішенні, зокрема, зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Законність підстав зарахування періоду навчання за денною формою навчання на кафедрі авіаційно-технічного та аеродромного забезпечення авіації (м. Київ) Житомирського військового інституту імені С. П. Корольова Національного авіаційного університету з 01 вересня 2009 року до 20 червня 2014 року у військову службу слідує з приписів чинного на момент прийняття на навчання позивача абзацу 3 пункту 4 Тимчасового положення про проходження військової служби, яким, як вже зазначено вище, чітко встановлено, що початком проходження військової служби є день прибуття на навчання до військово-навчального закладу.
Таким чином, відповідно до вищезазначених нормативно-правових актів позивач в установленому порядку зарахований до військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, то суд приходить до висновку, що початком проходження ним військової служби у Збройних Силах України має бути день зарахування за денною формою навчання на кафедрі авіаційно-технічного та аеродромного забезпечення авіації (м. Київ) Житомирського військового інституту імені С. П. Корольова Національного авіаційного університету - тобто 01 вересня 2009 року.
Згідно з частиною першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", частиною першою статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військова служба є державною службою особливого характеру. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Венеціанська комісія у своїй доповіді №512/2009 "Про верховенство права", прийнятій 25-26 березня 2011 року, розкриваючи поняття "юридична визначеність", наголошує на тому, що принцип юридичної визначеності є істотно важливим для питання довіри до верховенства права. Аби досягти цієї довіри, держава повинна зробити текст закону легко доступним; вона також зобов`язана дотримуватись законів, які запровадила, і застосовувати їх у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю; передбачуваність означає, що закон має бути, за можливості, проголошений наперед (до його застосування) та має бути передбачуваним щодо його наслідків: він має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку (п. 44).
У дослідженні Європейської Комісії "За демократію через право" (Венеційська Комісія) під назвою "Мірило правовладдя", розробленому і затвердженому 11-12 березня 2016 року, "передбачуваність" означає не лише те, що приписи акта права мають бути проголошеними ще до їх імплементації, а й що вони мають бути передбачуваними за своїми наслідками: їх має бути сформульовано з достатньою чіткістю та зрозумілістю, аби суб`єкти права мали змогу впорядкувати свою поведінку згідно з ними".
Крім того, у цьому Дослідженні міститься висновок про те, що поняття "якість закону", зокрема, охоплює таких два складових елемента: передбачуваність актів права; сталість і послідовність приписів права.
У рішеннях ЄСПЛ та Верховного Суду сформувалась стала практика щодо визначення відповідних критеріїв.
Так, ЄСПЛ у справі "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та № 37943/06, п. 50-56) зазначив, зокрема, що верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції; відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.
Так само уніфіковано ЄСПЛ інтерпретував "якість законодавства" і в іншому своєму рішенні, а саме, у справі "Сєрков проти України" (заява №39766/05, п. 51) "... якість законодавства ... - доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні"; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводило до його суперечливого тлумачення судом, стала причиною порушення вимог положень Конвенції щодо "якості закону".
Як зазначено у пункті 186 рішення ЄСПЛ у справі "Промислово-фінансовий Консорціум "Інвестиційно-металургійний Союз" проти України" (заява № 10640/05, п. 186) принцип законності передбачає, що чинні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у своєму застосуванні (рішення у справі "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункти 109, ПО). Аналогічно національне законодавство має надавати засіб юридичного захисту від свавільного втручання державних органів влади у права, захищені Конвенцією (рішення у справі "Хасан і Чауш проти Болгарії" [ВП] (Hasan and Chaush v. Bulgaria), заява № 30985/96, п. 84).
Аналогічні підходи застосовані ЄСПЛ також у багатьох інших справах, зокрема, Hentrich v. France, заява № 13616/88, п. 42; Lithgow and Others v. the United Kingdom, заяви 9006/80, 9262/81 та ін., п. 110; Alisic and Others v. Bosnia and Herzegovina, Croatia, Serbia, Slovenia and the Former Yugoslav Republic of Macedonia [ВП], заява № 60642/08, n. 103; Centro Europa 7 S.R.L. and di Stefano v. Italy [ВП], заява № 38433/09, n. 187; Hutten-Czapska v. Poland [ВП], заява № 35014/97, n. 163.
Крім того, у справі "Новік проти України" (заява № 48068/06, п. 19) ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога "якості закону" у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля.
Достатньо важливими є висновки, які зроблені у рішенні ЄСПЛ у справі "Волков проти України" (заява № 21722/11, п.п. 170, 171). Так, характеризуючи загальні принципи законності втручання, Суд наголосив на тому, що вислів "згідно із законом" .... також стосується якості закону, вимагаючи, щоб він був доступний для зацікавленої особи, яка, окрім того, повинна мати можливість передбачити наслідки його дії щодо себе (рішення у справі "Копп проти Швейцарії" (Корр V. Switzerland), заява № 23224/94, п. 55); "якість закону" передбачає, inter alia (з лат. "серед інших речей і справ"), що формулювання національного законодавства повинно бути достатньо передбачуваним, щоб дати особам адекватну вказівку щодо обставин та умов, за яких державні органи мають право вдатися до заходів, що вплинуть на конвенційні права особи (рішення у справі "C.G. та інші проти Болгарії" (C.G. and Others v. Bulgaria), заява № 1365/07, п. 39); законодавство повинно забезпечувати певний рівень юридичного захисту проти свавільного втручання з боку державних органів (рішення у справі "P.G. та J.H. проти Сполученого Королівства" (P.G. and J.H. v. the United Kingdom), заява № 44787/98, п. 46). Крім того, у пункті 179 цього Рішення ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність конкретної і послідовної практики тлумачення відповідного положення закону була фактором, який призвів до висновку щодо передбачуваності зазначеного положення (рішення у справі "Гудвін проти Сполученого Королівства" (Goodwin v. the United Kingdom), заява № 17488/90, п. 33).
Зокрема, у рішенні ЄСПЛ у справі "Свято-Михайлівська Парафія проти України" (заява № 77703/01, п. 115) зазначено, що в світлі положень Конвенції, втручання може бути виправданим, якщо воно «встановлено законом» та здійснено "згідно із законом", оскільки оскаржувані заходи повинні не тільки мати законодавче підґрунтя, а й передбачатися якісним законом, який має бути достатньо доступним та передбачуваним щодо наслідків його застосування, тобто бути сформульованим у спосіб, який дає змогу кожній особі, у разі потреби, за допомогою відповідної консультації регулювати свою поведінку (рішення у справах Larissis and Others v. Greece, заява № 23372/94, п. 40; Metropolitan Church of Bessarabia, заява № 45701/99 n. 109).
У постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 (провадження 11-532заі18) Велика Палата Верховного Суду також врахувала правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та № 37943/06 п. 50-56) та визначила концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.
Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у вказаному рішенні зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.
Аналогічна правова позиція Великою Палатою Верховного Суду викладена у постановах від 30 січня 2019 року у справі №876/5312/17, від 13 лютого 2019 у справі №233/4308/17, від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а, від 13 лютого 2019 року у справі №822/524/18, від 20 травня 2020 року у справі №815/1226/18, серед яких ті, що стосуються зарахування стажу роботи для пенсійного забезпечення.
У постанові від 13 лютого 2019 року, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі №822/524/18, із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статті 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, прийнятого 16 грудня 1966 року Генеральною Асамблеєю ООН (ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української CPC № 2148-VIII від 19 жовтня 1973 року), статті 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої), вчинену 03 травня 1996 року у м. Страсбурзі та підписану від імені України 07 травня 1999 року (ратифіковану Законом України №137-V від 14 вересня 2006 року) зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових "прогалин" щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Цей принцип також неодноразово був застосований Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду під час вирішення спорів у соціальній сфері, зокрема, у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 580/122/17, від 20 лютого 2018 року у справі № 576/1724/17, від 20 лютого 2018 року у справі № 679/761/15-а, від 27 лютого 2018 року у справі № 642/3284/17, від 27 лютого 2018 року у справі № 227/2360/17, від 17 грудня 2018 року у справі № 344/12315/16-а.
Вимога щодо "якості закону" та обов`язок застосовувати найбільш сприятливий для особи спосіб його тлумачення, у разі якщо такий закон не відповідає визначеним критеріям якості закону, ґрунтуються передусім на положеннях частини 1 статті 57 Конституції України, яка встановлює, що "кожному гарантується право знати свої права і обов`язки". Із цієї конституційної норми відомо те, що у випадку встановлення судом того факту, що закон сформульований у спосіб, який не дозволяє особі знати свої права і обов`язки, застосування (тлумачення) такого закону повинно відбуватися судом на користь особи, яку позбавили (звузили) на підставі цього закону певного права або встановили (розширили) для неї нові обов`язки.
Таким чином, з урахуванням викладеного вище в сукупності, суд приходить до висновку, про наявність протиправної бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 ) щодо не зарахування ОСОБА_1 до вислуги років на військовій службі періоду навчання за денною формою навчання на кафедрі авіаційно-технічного та аеродромного забезпечення авіації (м. Київ) Житомирського військового інституту імені С. П. Корольова Національного авіаційного університету з 01 вересня 2009 року до 20 червня 2014 року, та не внесення, у зв`язку з цим, відповідних змін (запису) до послужного списку особової справи офіцера.
Згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
На думку суду, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування не виконано та не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваних дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Згідно з вимогами ст.139 КАС України судові витрати не стягуються, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 ) щодо не зарахування ОСОБА_1 до вислуги років на військовій службі періоду навчання за денною формою навчання на кафедрі авіаційно-технічного та аеродромного забезпечення авіації (м. Київ) Житомирського військового інституту імені С. П. Корольова Національного авіаційного університету з 01 вересня 2009 року до 20 червня 2014 року, та не внесення, у зв`язку з цим, відповідних змін (запису) до послужного списку особової справи офіцера.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 ) зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років на військовій службі періоду навчання за денною формою навчання на кафедрі авіаційно-технічного та аеродромного забезпечення авіації (м. Київ) Житомирського військового інституту імені С. П. Корольова Національного авіаційного університету з 01 вересня 2009 року до 20 червня 2014 року.
Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.
Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Д.К. Василяка