ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 р. 	Справа № 440/4630/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.07.2025, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Петрова,  повний текст складено 21.07.25  по справі № 440/4630/25
за позовом                 ОСОБА_1  
до                Міністерства оборони України      треті особи                 Генеральний штаб Збройних Сил України ,                Військова частина НОМЕР_1 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Міністерства оборони України, треті особи: Генеральний штаб Збройних Сил України, Військова частина НОМЕР_1 в якій просить:
визнати протиправним та скасувати пункт 18 рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 28.02.2025;
зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є матір`ю загиблого військовослужбовця, який помер у період проходження військової служби. Позивач зазначає, що відповідно до положень чинного законодавства України право на отримання одноразової грошової допомоги у випадку смерті військовослужбовця мають право члени його сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Позивач вказує на те, що відповідачем за результатами розгляду поданих документів прийнято протиправне та необґрунтоване рішення, яким позивачу відмовлено у призначенні та виплаті разової грошової допомоги. Просить задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.07.2025 (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 .
Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.07.2025 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що позивач, як мати загиблого військовослужбовця, має повне право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі та в порядку, визначеному законодавством України. Посилається на те, що лише та обставина, що військовослужбовець на час настання смерті перебував у стані алкогольного/наркотичного сп`яніння не є підставою для відмови у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги його членам сім`ї. Подібні висновки зроблено Верховним Судом у постановах від 20.03.2018 справа № 813/4502/17, від 18.03.2024 справа № 120/13997/21-а. Вказує, що згідно з вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.01.2025 у справі № 183/4073/24, ОСОБА_2 було визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за п. 5 ч. 2 ст. 115 , ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України. Вироком встановлено, що ОСОБА_2 маючи злочинний умисел на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині небезпечним способом для життя багатьох осіб, розуміючи, що в приміщенні кімнати перебувають інші військовослужбовці, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, 09.02.2024 приблизно о 20 годині 45 хвилин, дістав зі своєї правої зовнішньої кишені одягнутої на ньому кофті, бойову гранату М67, та утримуючи її у правій руці зжатої в кулак привів її у бойову готовність, кинув на підлогу, в результаті чого відбувся вибух. Внаслідок вибуху ОСОБА_3 , який перебував у приміщенні кімнати отримав тілесні ушкодження не сумісні з житіям, у виді вогнепального проникаючого осколкового поранення шиї зліва, з ушкодженням м`язів, лівої внутрішньої яремної вени та дрібних судин, переломом нижньої щелепи зліва, яке призвело до гострої крововтрати, внаслідок чого від отриманих тілесних ушкоджень помер у лікарні. Обвинувачений ОСОБА_2 свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю, повідомив, що не оспорює жодних обставин викладених в обвинувальному акті та щиро каявся у скоєному. Тобто, вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.01.2025          у справі № 183/4073/24, який набрав законної сили 26.02.2025, підтверджує, що причини та обставини загибелі сина позивача не пов`язані з вчиненням саме ним правопорушення та не є наслідком вчинення ним будь-яких дій у стані алкогольного сп`яніння. Вказує, що судом першої інстанції не проаналізовано та не надано конкретної оцінки тому факту, що у лікарському свідоцтві про смерть від 10.02.2024 № 144н зазначено, що смерть ОСОБА_3 настала внаслідок нападу з метою убивства чи нанесення ушкодження. Посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що смерть її сина є наслідком вчинення ним адміністративного правопорушення або дій у стані алкогольного сп`яніння. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, Міністерство оборони України, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, обґрунтовуючи таке прохання доводами фактично аналогічними наведеним у позовній заяві.
Зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на основі повного і всебічного з`ясування обставин справи, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, при повному дослідженні усіх наявних у справі доказів.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 є матір`ю загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в районі н.п. Всесвятське Новомосковського району Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, сповіщенням сім`ї від 11.02.2024 № 150, свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 та лікарським свідоцтвом про смерть від 10.02.2024 № 144н.
Командиром Військової частини НОМЕР_1 затверджений акт службового розслідування. Зі змісту вказаного акту слідує, що близько 20 год 45 хв 09.02.2024 на території військової частини НОМЕР_1 , снайпер (2 категорії) взводу снайперів роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 рядовий ОСОБА_2 , з причин особистої неприязні, зверхнього ставлення військовослужбовців, порушив статутні правила взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності відносин підлеглості та правила поводження з вибуховими речовинами, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, здійснив завершений замах на вбивство вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб, а саме: підрив гранати у кімнаті для проживання особового складу військової частини НОМЕР_1 , внаслідок чого солдат ОСОБА_3 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких згодом помер у лікарні. 
Відповідно до вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.01.2025 у справі № 183/4073/24 ОСОБА_2 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України та призначено йому покарання у вигляді 15 років позбавлення волі.
27.05.2024 позивачем подано заяву до ІНФОРМАЦІЯ_3 про нарахування виплату одноразової грошової допомоги у розмірі та в порядку передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022.
У листі ІНФОРМАЦІЯ_3 від 31.05.2024 № 9/1/7946 повідомлено, що органом уповноваженим приймати документи від осіб, які можуть звернутися за одноразовою грошовою допомогою, оформлювати документи для її призначення та виплати є Районний (міський) ТЦКСП та запропоновано позивачу звернутися саме до уповноваженого органу.
Позивач звернулася з аналогічною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Листом № 3/2702 позивача повідомлено, що після розгляду поданих документів комісією МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення, яким у призначенні одноразової грошової допомоги відмовлено.
Згідно п.18 Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 28.02.2025 № 17/в підставою для відмови вказано : «Відповідно довідки КЗ «Дніпропетровське Обласне бюро судово-медичної експертизи» Новомосковське районне відділення № 55 від 06.03.2024 в результаті проведення судово-токсикологічного крові із трупа гр. ОСОБА_3 був виявлений етиловий спирт у концентрації 0.54 проміле. Статтею 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, є адміністративним правопорушенням. Статтею 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерті) військовослужбовця є наслідком вчинення адміністративного правопорушення або дій у стані алкогольного сп`яніння».
Не погоджуючись із таким рішенням, позивач звернулася до суду із даним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у спірному випадку, смерть військовослужбовця є наслідком його перебування у стані алкогольного сп`яніння, оскільки ним вчинялись активні дії у стані алкогольного сп`яніння, які призвели до події, що спричинила його загибель. Так, у ході спеціального службового розслідування було встановлено, що рядовий ОСОБА_2 та солдат ОСОБА_3 , порушили встановлений розпорядок дня і розпивали спиртні напої, чим порушили вимоги статті 13 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та зроблено висновок, що смерть солдата ОСОБА_3 не пов`язана із виконанням обов`язків військової служби та не пов`язана із виконанням бойових завдань, що підтверджується Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 294 від 10.03.2024 «Про результати службового розслідування». Зазначені обставини також встановлені Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.01.2025 у справі № 183/4073/24.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно з частиною другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2 статті 41 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон України № 2232-ХІІ) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
В силу вимог частини 1 статті 16 Закону України № 2011-ХІІ (в редакції тут і далі на дату смерті сина позивачки – 13.03.2015), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Пунктами 1-2 частини 2 цієї статті Закону визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.
Відповідно до пункту «а» частини 1 статті 16-2 Закону України № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону.
Таким чином, у разі загибелі (смерті) військовослужбовців державою гарантовано виплату одноразової грошової допомоги членам сімей військовослужбовців, які загинули у розмірі, визначеному ст. 16-2 Закону України № 2011-ХІІ.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (частина 6 стаття 16-3 Закону України № 2011-ХІІ).
Згідно з частиною 9 статті 16-3 Закону України № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - Порядок № 975), яку було прийнято на виконання частини другої статті 16-2 та пункту дев`ятого статті 16-3 Закону України № 2011-ХІІ.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що одноразова грошова допомога за своєю правовою природою є гарантованою державою соціальною допомогою, яка виплачується зокрема членам сім`ї військовослужбовця у разі, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, у тому числі після звільнення такої особи з військової служби.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 06.02.2018 по справі № 761/18099/15-а та у постанові від 28.11.2019 по справі № 815/199/18.
Пунктом 10 Порядку № 975 визначено, що члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), такі документи: заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання допомоги, а у разі наявності неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги; витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу); витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
До заяви додаються копії: документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства; свідоцтва про смерть військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста; свідоцтва про народження військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - для виплати одноразової грошової допомоги батькам загиблого (померлого); свідоцтва про шлюб - для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові);
Згідно із пунктами 12 та 13 Порядку № 975, призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Пунктами 12, 13 Порядку № 975 визначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів). Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Відповідно до частини 1 статті 16-4 Закону № 2011-ХІІ призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Ці положення кореспондуються з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служб у військовому резерві, затвердженим постановою № 975.
Аналіз наведених норм свідчить, що зазначена допомога не призначається з підстав, наведених цими нормами, лише у випадку, якщо смерть військовослужбовця є наслідком його перебування у стані алкогольного сп`яніння, а саме вчинення ним певних активних дій у стані алкогольного сп`яніння, які безпосередньо призвели до смерті (загибелі). Водночас, сам факт перебування військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння на час настання смерті не визначається вказаними нормами права як підстава для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги.
Трактування положень пункту 1 статті 16-4 Закону України № 2011-XII у зазначеній інтерпретації узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 11.04.2018 у справі № 802/1869/17-а, від 04.03.2020 у справі № 813/2071/17 та від 15.06.2022 у справі № 826/4813/18, від 29.06.2022 у справі № 640/6477/19.
Отже, у такому випадку необхідно встановити причинно-наслідковий зв`язок між станом сп`яніння військовослужбовця та його смертю (загибеллю).
Разом з тим, як було зазначено у спірному рішенні відповідачем вказано, що при судово-токсикологічному дослідженні крові ОСОБА_3 виявлено алкоголь в концентрації 0.54 проміле.
Міністерством оборони України не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що загибель військовослужбовця ОСОБА_3 відбулась саме внаслідок вчинення ним злочину чи адміністративного правопорушення, або сталася внаслідок вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, та/або є наслідком навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження. Сам лише факт знаходження військовослужбовця у стані алкогольного/наркотичного сп`яніння не може бути підставою для висновку, що його загибель є наслідком такого стану.
При цьому стверджуючи про наявність у діях загиблого складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідач не надав докази того, що ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за цими нормами.
Відповідно до вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.01.2025 у справі № 183/4073/24 та акту службового розслідування від 10.03.2024 № 294 ОСОБА_3 , отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер у лікарні, в наслідок активних дій (підрив гранати) ОСОБА_2 .
Як вбачається з вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.01.2025 у справі № 183/4073/24 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували в одному приміщенні. 
Судом у справі № 183/4073/24 встановлено : "В ході спілкування між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 виникла словесна перепалка в ході якої ОСОБА_4 штовхнув ОСОБА_2 на ліжко. В цей час у ОСОБА_2 , раптово виник злочинний умисел на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині небезпечним способом для життя багатьох осіб. Розуміючи, що в приміщенні кімнати перебувають інші військовослужбовці, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, 09.02.2024 приблизно о 20 годині 45 хвилин ОСОБА_2 , дістав зі своєї правої зовнішньої кишені одягнутої на ньому кофті, бойову гранату M67, та утримуючи її у правій руці зжатої в кулак привів її у бойову готовність, кинув на підлогу, в результаті чого відбувся вибух".
Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази на підтвердження вчинення ОСОБА_3 дій у стані алкогольного сп`яніння, що мали своїм наслідком його смерть, а отже висновок відповідача про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу членам його родини є безпідставним.
Таким чином, відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, причинно-наслідковий зв`язок між станом сп`яніння військовослужбовця та його смертю (загибеллю) колегією суддів не встановлено.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Разом з цим, Міністерством оборони України не надано до суду належних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_3 дій у стані алкогольного сп`яніння, що мали своїм наслідком його смерть.
За встановлених обставин та наведеного правового регулювання, колегія суддів приходить до висновку, що висновок відповідача у рішенні засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 28.02.2025 № 17/в про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що смерть військовослужбовця є наслідком перебування його у стані алкогольного сп`яніння під час виконання обов`язків військової служби, є передчасним.
Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин та безпідставно зазначено, що смерть військовослужбовця ОСОБА_3 є наслідком вчинення ним активних дій у стані алкогольного сп`яніння. 
Щодо позовної вимоги зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, колегія суддів зазначає наступне.
Зобов`язання судом відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу позивачеві у зв`язку із загибеллю при захисті Батьківщини її сина може мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено відсутність інших підстав для відмови у призначенні та виплаті такої допомоги, які передбачені законом.
При цьому, суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх названих підстав, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки, а прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача виплатити позивачеві одноразову грошову допомогу, без перевірки наявності чи відсутності усіх підстав для відмови у її виплаті, може бути необґрунтованим.
Враховуючи викладене, суд вважає, що у даній частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та додані до неї документи про призначення та виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) сина військовослужбовця ОСОБА_3 , з урахуванням висновків суду.
Вказаний правовий висновок в частині обрання належного способу захисту порушеного права узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 31.012024 по справі № 480/4122/22.
Підсумовуючи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 211.20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 17.04.2025, за подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 816.80 грн відповідно до платіжних інструкцій від 08.09.2025.
Таким чином, стягненню на користь позивача з ГУ ПФУ в Харківській області підлягає сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3 028.00 грн.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд  

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   задовольнити частково.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 21.07.2025 по справі № 440/4630/25   скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати пункт 18 рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 28.02.2025 № 17/в.
Зобов`язати комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та додані до неї документи про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) сина військовослужбовця ОСОБА_3 , з урахуванням висновків суду, що викладені у цьому рішенні.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ 0034022) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги у загальному розмірі 3 028.00 грн    . 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.М. Ральченко    І.С. Чалий