ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року	Львів	Справа № 460/4768/25 пров. № А/857/46114/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: 
головуючого судді: Матковської З.М.,
суддів: Гуляка В.В., Ільчишин Н.В. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області на окрему ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2025 року у справі № 460/4768/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання до вчинення дій,-
головуючий суддя першої інстанції – О.О. Маскимчук, час ухвалення – у порядку письмового провадження, місце ухвалення – м. Рівне, дата складання повного тексту – 17.10.2025
В С Т А НО В И В :
Позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в якій зазначив, що відповідачем протиправно не виконується рішення суду в частині виплати позивачу пенсії. Зазначає, що виконання судового рішення лише частково (у частині нарахування) і не здійснення фактичної виплати пенсії порушують принцип верховенства права, гарантованого ст. 8 Конституції України, а також нівелює мету такого рішення та порушує право заявника на соціальний захист.
Окремою ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 17.10.2025 року заяву задоволено заяву ОСОБА_1 . Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04.04.2025 у справі №460/4768/25 щодо невиплати ОСОБА_1 з 14.09.2024 основної пенсії згідно вимог рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р (ІІ)/2021 відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №230/96-ВР, у розмірі не менше шести мінімальних пенсій за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, які сприяли порушенню закону по виконанню рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04.04.2025 у справі №460/4768/25.
Установлено Головному управління Пенсійного фонду України в Рівненській області тридцятиденний строк з дня отримання (вручення) копії цієї ухвали для подання до суду доказів вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судового рішення.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга. Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області вважає, що окрема ухвала Рівненського окружного адміністративного суду від 17.10.2025 у справі №460/4768/25 підлягає скасуванню, як така, що ухвалена з порушенням вимог ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суть доводів апелянта заводиться до того, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2025 р. у справі 460/4768/25 скасовано зобов`язання відповідача щодо виплати пенсії позивачу, тому рішення виконано в повному обсязі щодо нарахування основної пенсії ОСОБА_1 згідно вимог рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р (ІІ)/2021 відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №230/96-ВР у розмірі не менше шести мінімальних пенсій за віком щомісячно починаючи з 14.09.2024.
Просить скасувати окрему ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду у справі №460/4768 від 17.10.2025 та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні заяви.
Позивач правом подання відзиву не скористався.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справ слідує, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04.04.2025 у справі №460/4768/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій задоволено повністю, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок і виплату основної пенсії ОСОБА_1 згідно вимог рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р (ІІ)/2021 відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №230/96-ВР у розмірі не менше шести мінімальних пенсій за віком щомісячно починаючи з 14.09.2024 до зміни законодавства або правового статусу ОСОБА_1 та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2025 у справі №460/4768/25 вказане рішення суду від 04.04.2025 у цій справі скасовано в частині позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області виплачувати ОСОБА_1 основну пенсію у розмірі не менше шести мінімальних пенсій за віком до зміни законодавства або правового статусу ОСОБА_1 . В іншій частині рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2025 року у справі № 460/4768/25 залишено без змін.
З доданої до матеріалів відповіді відповідача, оформленої листом від 17.07.2025, на звернення позивача щодо виконання рішення суду від 04.04.2025 у справі №460/4768/25 суд встановив, що відповідач вказане рішення суду в частині виплати пенсії позивача у розмірі не менше шести мінімальних пенсій за віком, не виконує та як на підставу такого не виконання посилається на скасування постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2025 рішення суду від 04.04.2025 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо виплати такої пенсії.
Задовольняючи заву позивача суд першої інстанції висновував, що відповідачем нараховується, однак не виплачується пенсія позивачу у розмірі не менше шести мінімальних пенсій за віком, як це визначено рішенням від 04.04.2025 та постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2025, чим порушуються вимоги статті 129-1 Конституції України, статей 14, 370 КАС України.
Апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції вірними з огляду на наступне.
Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.
Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Як визначено статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон № 1402-VIII) суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
У статті 13 Закону № 1402-VIII розтлумачено зміст такої конституційної засади судочинства як обов`язковість судових рішень, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.
Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.
Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Існування спеціального порядку судового контролю за виконанням судових рішень, передбаченого ст.ст.382, 383 КАС України, не позбавляє особу права на звернення до суду з новим адміністративним позовом, якщо дії чи рішення суб`єкта владних повноважень, хоч і вчинені в контексті виконання попереднього рішення, за своєю суттю виходять за межі простого механізму його виконання, стосуються нових правових підстав, нових обставин, що не були охоплені попереднім рішенням, та створюють нові юридичні наслідки для особи, які, на її думку, порушують її права. Позовне провадження у таких випадках є належним та процесуально допустимим способом захисту і не суперечить логіці інституту судового контролю, який має вужчу спрямованість - на забезпечення реалізації вже винесеного судового акту в тій частині, в якій права та обов`язки сторін були чітко визначені.
Водночас, необхідно чітко розмежовувати ситуації, коли йдеться виключно про невиконання або неналежне виконання вже ухваленого судового рішення, що охоплюється ст.ст.382, 383 КАС України, та ситуації, коли на підставі або у зв`язку з виконанням попереднього рішення суб`єкт владних повноважень вчиняє нові дії або приймає нові рішення, які, на думку позивача, знову порушують його права, або коли спір стосується аспектів, які не були предметом розгляду в попередній справі, хоча й виникли у зв`язку з нею.
Як уже зазначалось вище, з відповіді відповідача, оформленої листом від 17.07.2025, на звернення позивача щодо виконання рішення суду від 04.04.2025 у справі №460/4768/25 слідує, що відповідач вказане рішення суду в частині виплати пенсії позивача у розмірі не менше шести мінімальних пенсій за віком, не виконує та як на підставу такого не виконання посилається на скасування постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2025 рішення суду від 04.04.2025 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо виплати такої пенсії.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що власне трактування відповідачем вказаної постанови призводить до протиправного невиконання рішення суду та позбавлення позивача права на належне йому пенсійне забезпечення, оскільки лише нарахування пенсії без її фактичної виплати, як слушно зауважив позивач, порушують принцип верховенства права, гарантованого ст. 8 Конституції України, а також нівелює мету такого рішення та порушує право заявника на соціальний захист.
Суд зауважує, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2025 у справі №460/4768/25 визначено за позивачем право на перерахунок та виплату пенсії згідно вимог рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р (ІІ)/2021 відповідно до статті 54 Закону №796-ХІІ у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №230/96-ВР, у розмірі не менше шести мінімальних пенсій за віком. 
У вказаній постанові апеляційний суд зазначив: "Позивач просив задовольнити позовні вимоги про виплату пенсії в розмірі шести мінімальних пенсій за віком з 14.09.2024, тобто після дати з якої у позивача виникло право на перерахунок пенсії. Отже, відмовляючи позивачу в перерахунку та виплаті з 14.09.2024, пенсії в розмірі шести мінімальних пенсій за віком, відповідач діяв протиправно, що є підставою для задоволення позовних вимог". Вказане свідчить, що суд апеляційної інстанції лише підтвердив протиправність в діях відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати позивачу пенсії в розмірі шести мінімальних пенсій за віком.
Отже, оскільки відповідачем нараховується, однак не виплачується пенсія позивачу у розмірі не менше шести мінімальних пенсій за віком, як це визначено рішенням від 04.04.2025 та постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2025, що зумовлює необхідність постановлення судом окремої ухвали і направлення її для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає зазначені в апеляційній скарзі доводи відповідача безпідставними, а висновки суду першої обґрунтованими, та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, з огляду на що і підстави для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали відсутні.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування окремої ухвали суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській залишити без задоволення, а окрему ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2025 року у справі № 460/4768/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин