Головуючий І інстанції: І.Г. Шевченко

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2026 р. 	Справа № 480/12306/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Ральченка І.М.,
Суддів: Подобайло З.Г. , Катунова В.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 31.07.2025, по справі № 480/12306/23
за позовом ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування і не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити виплати ОСОБА_1 грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 31.07.2025 задоволено позов.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 при звільненні 03.03.2023 з військової служби грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у зв`язку зі звільненням 03.03.2023 з військової служби.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на пропуск позивачем строку звернення до суду із адміністративним позовом.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судовим розглядом, ОСОБА_1 з 01.06.2022 по 03.03.2023 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 23.02.2023 №28-РС позивача звільнено у запас з військової служби на підставі п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.03.2023 № 64 позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 03.03.2023.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не виплаті при звільненні грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Позивач, не погодившись із відмовою відповідача, звернулась до суду із даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, звільнений у запас з військової служби, має право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, оскільки відповідає вимогам, встановленим п. п. 2, 3 Порядку №178.
Колегія суддів за результатами перегляду рішення суду першої інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
У частині п`ятій статті 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Зі змісту наведених норм слідує, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При цьому, законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
День, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, унаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав. У той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Так, позивач звернувся до суду з позовом щодо оскарження протиправної бездіяльності відповідача, яка полягає в невиплаті суми грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
Відповідно до ст. 2 Закону України від 25 березня 1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, та є різновидом публічної служби за визначенням пункту 17 частини першої статті 4 КАС України.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 2-а-3097/2007.
Згідно із частиною другою статті 1-2 Закону України від 20 грудня 1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
До таких гарантій належить і продовольче, речове та інше забезпечення військовослужбовців, визначене статтею 9-1 вищевказаного Закону, в тому числі і речове забезпечення військовослужбовців або грошова компенсація вартості за неотримане речове майно.
У постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19 визначено правову природу компенсації за неотримане речове майно, відповідно до якої речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням) військовослужбовця, а компенсації за неотримане речове майно слід розглядати як особливий, окремий вид належних військовослужбовцю сум.
На підставі пункту 3 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: (І) звільнення з військової служби; (ІІ) загибелі (смерті) військовослужбовця.
Отже, право на компенсацію вартості за неотримане речове майно за період проходження служби військовослужбовці набувають при звільненні, і це право реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.
Спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання, пов`язані з реалізацією передбачених законом гарантій для військовослужбовця, навіть якщо подання відповідного позову про компенсацію відбувається після його звільнення з публічної (військової) служби, а тому до таких спорів підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 КАС України, якою передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Із матеріалів справи встановлено, що позивача звільнено наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.03.2023 № 64, виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
Натомість із вимогами щодо виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у зв`язку зі звільненням позивач звернувся до суду лише 02.11.2023, тобто з пропущенням місячного строку звернення до суду, встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України.
У ході судового розгляду справи з метою з`ясування питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду із даним позовом, зокрема наявності поважних причин його пропуску, ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.01.2026 було запропоновано ОСОБА_1 подати протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду із позовом з обґрунтуванням поважності причин пропуску такого строку та наданням відповідних доказів.
На виконання вимог зазначеної ухвали до суду надійшла заява ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду із даним позовом, в обґрунтування якого зазначено, що в строк на звернення до адміністративного суду 05.09.2023 позивач звернувся до Правобережного Київського місцевого центру з надання безоплатної вторинно правової допомоги із заявою про надання фахівця для підготовки позовної заяви для звернення до суду. 11.09.2023 призначено адвоката, яким 20.09.2023 до відповідача направлено запит зі спірного питання. У зв`язку з неотриманням відповіді на запит позивач звернувся до суду із даним позовом.
Отже, виходячи з наведених обставин, позивач вважав, що строк звернення до суду пропущений з поважних причин, що не залежали від позивача.
Колегія суддів зазначає, що за загальним правилом поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом.
Втім наведені позивачем в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду із даним позовом обставини не є об`єктивно непереборними та такими, що дійсно перешкоджали позивачу звернутись за судовим захистом свого порушеного права, та свідчать про відсутність дій з боку особи в межах визначеного ч. 5 ст. 122 КАС України місячного строку для звернення до суду із даним позовом.
При цьому колегія суддів вказує, що направлення запиту до відповідача зі спірного питання не може змінювати момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, з якого позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата прямо не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.
Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики і таке інше. Не реалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача.
Позивачем не надано жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду тане наведено поважних обставин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку. Наведеному, судом першої інстанції належної оцінки не надано.
Водночас, колегія суддів відхиляє посилання позивача на застосування до спірних правовідносин загального шестимісячного строку звернення до суду відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України, оскільки у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у ст. 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.
Аналогічні правові висновки стосовно застосування строків звернення до суду викладені Верховним Судом у постанові від 20.11.2025 у справі № 260/1942/24.
Зазначені обставини не були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення про задоволення позовних вимог.
Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав до поновлення строку на звернення до суду із даним позовом, з огляду на що клопотання позивача не підлягає задоволенню.
Таким чином, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про можливість розгляду даної справи по суті, та вважає за необхідне залишити позовну заяву без розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Пунктом 8 ч. 1 ст. 240 КАС України передбачено, що суд залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив вищенаведені порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення даної справи, внаслідок чого його рішення підлягає скасуванню з залишенням позовної заяви без розгляду. 
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 320, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду із даним позовом - відмовити.
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 31.07.2025 по справі № 480/12306/23 - скасувати. 
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - залишити без розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	З.Г. Подобайло   В.В. Катунов