ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2025 року
м. Київ
справа № 348/108/17
провадження № 61-16024св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору -Надвірнянська міська рада Івано-Франківської області,
відповідачі: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області, в складі судді Міськевич О. Я., від 31 травня 2024 року і додаткове рішення цього ж суду від 12 червня 2024 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду, в складі колегії суддів: Девляшевського В. А., Баркова В. М., Фединяка В. Д., від 19 вересня 2024 року, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1.           У січні 2017 року ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 (правонаступником після смерті якої є її син ОСОБА_6 ), третя особа на стороні позивача із самостійними вимогами - Надвірнянська міська рада, про усунення перешкод в користуванні дорогою загального користування, визнання недійсними рішень Надвірнянської міської ради та державних актів на право власності на земельні ділянки.
2.           В подальшому позивачі збільшили вимоги та просили усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою загального користування (дорогою) по АДРЕСА_1 та визнати недійсними рішення сесії Надвірнянської міської ради від 14 липня 2005 року № 1709-ХХV(ІV)-05, від 14 липня 2005 року № 1710-ХХV(ІV)-05, 
від 26 червня 2007 року № 866-ХІV/2007, від 10 вересня 2008 року та видані відповідачам на підставі цих рішень державні акти на право власності на земельні ділянки.
3.           Позовні вимоги обґрунтовано тим, що згідно з генеральним планом забудови АДРЕСА_1 до 06 липня 2016 року становила 10 метрів, а з 06 липня 2016 року було внесено зміни до проекту генерального плану в районі АДРЕСА_2 і встановлено ширину вулиці 9 метрів. 
4.           Вказують, що відповідачка ОСОБА_9 , яка проживає по 
АДРЕСА_3 , у квітні 2016 року самовільно захопила частину дороги по і на проїжджій частині розпочала будівництво паркана шляхом встановлення металевих стовпів на бетонній основі уздовж своєї земельної ділянки, а відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_8 виорали частину дороги по цій 
вулиці. 5 .           Вважають, що відповідачі своїми протиправними діями звузили вулицю загального користування і створюють перешкоди в користуванні нею позивачам та іншим мешканцям міста.
6.           Зазначають, що неодноразово зверталися до відповідачів з проханням добровільно звільнити ділянку дороги, проте вони не виконують вимог позивачів та Надвірнянської міської ради про звільнення дороги громадського користування.
7.           Наголошують, що згідно з висновком експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 17 квітня 2020 року 
№ 20673/19-41 як фактичні межі земельних ділянок відповідачів, так і межі земельних ділянок згідно правовстановлюючих документів відповідачів, не відповідають Генеральному плану м. Надвірна і перекривають дорогу громадського користування по АДРЕСА_1. 
8.           Посилаються на те, що Надвірнянська міська рада, приймаючи рішення на сесії від 14 липня 2005 року № 1709-ХХV(ІV)-05 та № 1710-ХХV(ІV)-05, 
від 26 червня 2007 року № 866-ХІV/2007, від 10 вересня 2008 року не врахувала вимоги ОСОБА_10 і передала у власність відповідачам частину земель комунальної власності АДРЕСА_1 , тим самим порушила вимоги частини третьої статті 83 ЗК України. Тому вважають, що державні акти та рішення Надвірнянської міської ради, на підставі яких були видані ці державні акти, необхідно визнати недійсними.
9.           У травні 2017 року Надвірнянська міська рада звернулась до суду як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, з позовом до ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні дорогою (землями) загального користування. 
10.        Позовну заяву міської ради мотивовано тим, що відповідно до плану забудови АДРЕСА_1 ширина проїжджої частини дороги була визначена 10 метрів. 
11.        Рішенням Надвірнянської міської ради від 06 липня 2016 року 
№ 290-8/2016 «Про внесення змін в генплан забудови» ширину дороги на частині АДРЕСА_1 встановлено в розмірі 9 метрів. У квітні-травні 2016 року ОСОБА_4 розпочала будівництво огорожі на бетонному фундаменті, внаслідок чого нею була зменшена (звужена) ширина проїзної частини дороги АДРЕСА_1 . 
12.        Внаслідок неправильного встановлення огорож відповідачі вчиняють перешкоди у користуванні землями загального користування - дорогою на 
АДРЕСА_1. 
13.        Вчинення відповідачами перешкод у користуванні дорогою спричиняє усні та письмові скарги мешканців вулиці Головацького до міської радив органи виконавчої влади та правоохоронні органи. 
14.        Міська рада намагалась врегулювати спір в досудовому порядку, розглядала це питання на засіданні постійної депутатської комісії з питань землекористування та земельних відносин, однак відповідачі відмовляються добровільно усунути перешкоди щодо користування землями загального користування та провести встановлення (визначення) меж в натурі на місцевості відповідно до меж, вказаних у їх державних актах на право власності на землю.
15.        Зважаючи на викладене, остаточно сформулювавши позовні вимоги, міська рада просила суд зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні землями загального користування - дорогою на 
АДРЕСА_1 , шляхом знесення (демонтажу) металевої огорожі на бетонному фундаменті та усіх огорож, в тому числі дерев`яних з металевими проводами, по ширині належних їм земельних ділянок, що межують з АДРЕСА_1 , а саме: земельних ділянок з кадастровими номерами 2624010100:09:001:0183, 2624010100:09:001:0122, 2624010100:09:001:0128, 2624010100:09:001:0129, 2624010100:09:001:0130, 2624010100:09:001:0131, 2624010100:09:001:0132 та не чинити перешкод в користуванні і обслуговуванні землями загального користування, забезпечивши ширину дороги на АДРЕСА_1 до виїзду на АДРЕСА_5 у 9 метрів. 
Короткий зміст оскаржених судових рішень
16.        Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 31 травня 2024 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року, в задоволенні позовів відмовлено.
17.        Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що позивачі не довели порушення їхніх прав відповідачами.
18.        Районний суд встановив, що ділянки відповідачів, які прилягають до спірної дороги, сформовані у встановленому порядку та зареєстровані у Держгеокадастрі. При видачі відповідачам державних актів виготовлено технічну документацію з встановлення меж в натурі. Доказів щодо визначення відповідачами меж виділених земельних ділянок в натурі із порушенням містобудівної документації, зокрема в частині межі із землею комунальної власності, які позначено як дорога, позивачами не надано і такі докази в матеріалах справи відсутні.
19.        Апеляційний суд також звернув увагу, що з акта обстеження ширини проїжджої частини дороги АДРЕСА_1 не вбачається вини відповідачів у звуженні проїжджої частини спірної вулиці, оскільки розмір виділеної їм ділянки при встановленні меж в натурі відповідає розпорядчим документам органу місцевого самоврядування. Контроль і відповідальність за дотриманням норм щодо ширини вулиці, яка є власністю територіальної громади, є обов`язком останньої і не може перекладатися на відповідачів.
Крім того, висновком експерта від 17 квітня 2020 року № 20673/19-41 підтверджено, що відповідачі користуються земельними ділянками у розмірах, менших, ніж це встановлено їх правовстановлюючими документами.
20.        З інформації філії АТ «Прикарпаттяобленерго «Південна» встановлено, що електроопори ПЛ-0,4 були встановлені по вулиці Головацького зі сторони відповідачів ще в 1966 році, тобто до надання земельних ділянок як позивачам так і відповідачам. Зазначене свідчить про неможливість здійснення перешкод зі сторони відповідачів. Вказане також вбачається з наявної в матеріалах справи фототаблиці, згідно з якою навпроти земельних ділянок по 
АДРЕСА_1 відсутні будь-які огорожі.
21.        Додатковим рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12 червня 2024 року витрати позивачів зі сплати судового збору за подання позовної заяви, заяви про забезпечення позову, заяви про збільшення позовних вимог, витрат за проведення експертизи, а також витрат на правничу допомогу на загальну суму 36 884 грн залишено за позивачами. У стягненні із позивачів на користь відповідачів витрат на правову допомогу та на виготовлення технічної документації в сумі 27 200 грн відмовлено.
22.        Постановляючи додаткове рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, врахував, що у позові відмовлено, а представником відповідачів ОСОБА_7 ОСОБА_5 - адвокатом Семківим М. Н. не доведено реальності та обґрунтованості витрат на правничу допомогу та виготовлення технічної документації на загальну суму 27 200 грн.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
23.        У касаційній скарзі Надвірнянська міська рада Івано-Франківської області просить скасувати рішення та додаткове рішення суду першої інстанції, а також постанову апеляційного суду, направивши справу на новий розгляд. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
24.        У грудні 2024 року Надвірнянська міська рада Івано-Франківської області подала касаційну скаргу на рішення Надвірнянського районного суду 
Івано-Франківської області від 31 травня 2024 року, додаткове рішення цього ж суду від 12 червня 2024 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року.
25.        Ухвалою Верховного Суду від 17 січня 2025 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи 
№ 348/108/17, які у січні 2025 року надійшли до Верховного Суду. 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
26.        Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема, застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13, від 22 лютого 2024 року 
у справі № 990/150/23, Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі 
№ 520/8073/16, від 23 травня 2018 року у справі № 509/667/15, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі 
№ 917/1307/18, від18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17, від26 травня 2022 року у справі 
№ 362/3705/20, від21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16 (пункт 
1 частини другої статті 389 ЦПК України).
27.        Крім того, вказує на порушення судами норм процесуального права та наявність передбачених пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підстав для скасування оскаржених судових рішень (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
28.        Касаційна скарга мотивована тим, що суди вибірково взяли до уваги висновок судової земельно-технічної експертизи та не надали оцінки доказам і обставинам щодо захоплення земель загального користування і вчинення відповідачами відповідних перешкод у користуванні цими землями. Зокрема, відповідачі на дорозі загального користування посадили фруктові дерева, кущі та використовують землю загального користування для сінокосіння та інших господарських потреб. Дорога загального користування загороджена металевими проводами, що закріплені на дерев`яних стовпах і деревах. Таким чином, своїми протиправними діями відповідачі звузили вулицю загального користування і створюють перешкоди у користуванні нею. 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
29.        У лютому ОСОБА_7 та ОСОБА_11 подали відзив на касаційну скаргу Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області, доводи якого не можуть бути враховані касаційним судом, оскільки всупереч вимог частини четвертої статті 395 ЦПК України до відзиву не додані докази надсилання його копії  ОСОБА_6 .
Фактичні обставини справи, встановлені судами
30.        Відповідно до генерального плану забудови в місті Надвірна наявна вулиця Головацького, яка проходить від вулиці Калнишевського до  
АДРЕСА_9 .        Згідно з державним актом, виданим 08 серпня 2008 року відповідно до плану зовнішніх меж земельної ділянки, належної на праві приватної власності ОСОБА_1 , по межі А Б зазначено землі загального користування ( АДРЕСА_1 ).
32.        Відповідно до будівельного паспорта на забудову земельної ділянки, виділеної забудовнику ОСОБА_1 по АДРЕСА_8 від 1984 року, у проекті забудови земельної ділянки зазначено ширину АДРЕСА_10 - 10 метрів.
33.        Згідно з планом зовнішніх меж земельної ділянки, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_12 , згідно державного акту, виданого 
18 вересня 2008 року, по межі А Б зазначено землі загального користування ( АДРЕСА_1 ).
34.        Відповідно до будівельного паспорта на забудову земельної ділянки, виділеної забудовнику ОСОБА_2 по АДРЕСА_7 від 1987 року, у проекті забудови земельної ділянки та схемах виносу в натуру меж земельної ділянки і розбивки будівель зазначено ширину АДРЕСА_10 , - 10 метрів.
35.        Відповідно до будівельного паспорта на забудову земельної ділянки, виділеного забудовнику ОСОБА_13 по АДРЕСА_6 (який згодом викупила ОСОБА_3 ) від 1986 року, у проекті забудови земельної ділянки та схемі виносу в натуру меж земельної ділянки і розбивки будівель зазначено ширину АДРЕСА_10 - 10 метрів.
36.         ОСОБА_7 належить на праві власності земельна ділянка площею 0,0963 га на АДРЕСА_3 , для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 2624010100:09:001:0183, що підтверджено державним актом серії ЯЕ № 846768, виданим 16 січня 2008 року на підставі рішення Надвірнянської міської ради від 26 червня 2007 року № 866-ХТV/2007.
37.         ОСОБА_9 належить на праві власності земельна ділянка площею 0,0536 га на АДРЕСА_5 , кадастровий номер 2624010100:09:001:0122, що підтверджено державним актом серії ІФ №006420, виданим 11 липня 2005 року на підставі договору купівлі-продажу від 27 травня 2005 року, реєстр. № Д-592, ВСВ № 518787.
Вказані ділянки є суміжними і виходять на 
АДРЕСА_11 .        Відповідно до технічної документації, виготовленої ОСОБА_9 , на місцевості винесено межі земельних ділянок. Відповідно до акта винесення меж в натурі від травня 2005 року межі земельної ділянки розміром 0,0536 га проходять по дерев`яній огорожі. Відповідно до акта встановлення меж земельної ділянки розміром 0,0963 га від 27 червня 2007 року зазначено, що межі в натурі проходять по металевій огорожі з сітки.
39.        Згідно із земельно-кадастровим планом до державного акту ОСОБА_7 за 2007 рік ширина дороги по  
АДРЕСА_12 .        Відповідно до технічної документації із землеустрою ділянки 
ОСОБА_9 , виготовленої ПП «Прикарпатський земельний центр» щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості в 2017 році, 
ОСОБА_7 відновлювала межі та було встановлено, що межі відповідають державному акту. На підставі зазначеної документації внесено відомості в Держгеокадастр та отримано витяг. ОСОБА_7 у 
2020 році вдруге виготовила технічну документацію із землеустрою відповідно до вимог частини першої статті 107 ЗК України, згідно з якою основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. 
41.         ОСОБА_5 належить на праві власності земельна ділянка площею 0,0964 га на АДРЕСА_13 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 2624010100:09:001:0130 (державний акт серія ЯГ №307045, виданий 24 листопада 2006 року на підставі рішення Надвірнянської міської ради від 14 липня 2005 року 
№ 1710-ХХV(ІV)-05), ділянка виходить на АДРЕСА_1. Відповідно до державного акта виготовлено технічну документацію, в якій міститься акт виносу меж в натурі від 17 липня 2005 року.
42.        Суди встановили, що з моменту виносу меж в натурі ОСОБА_14 межі земельної ділянки не змінювала. Огорожа зі сторони дороги у ОСОБА_8 та ОСОБА_14 відсутня.
43.         ОСОБА_8 належать на праві власності такі земельні ділянки: 
- площею 0,1000 га на АДРЕСА_14 для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд, кадастровий номер 2624010100:09:001:0127 (державний акт серія ЯГ № 304123, виданий 
27 листопада 2006 року на підставі рішення Надвірнянської міської ради 
від 14 липня 2005 року № 1709-ХХV(ІV)-05) (ділянка № НОМЕР_1 ); 
- площею 0,1153 га на АДРЕСА_14 для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 2624010100:09:001:0128 (державний акт серія ЯГ №304121, виданий 27 листопада 2006 року на підставі рішення Надвірнянської міської ради від 14 липня 2005 року № 1709-ХХV(ІV)-05) (ділянка № НОМЕР_2 ); 
- площею 0,0584 га на АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 2624010100:09:001:0129 (державний акт серія ЯГ № 304122, виданий 
27 листопада 2006 року на підставі рішення Надвірнянської міської ради №1709-ХХV(ІV)-05 від 14 липня 2005 року) (ділянка № НОМЕР_3 ). 
Ділянки АДРЕСА_15 та № 3 виходять на 
АДРЕСА_16 .        Суди встановили, що при видачі державних актів було виготовлено технічну документацію з встановлення меж в натурі. З моменту виносу меж в натурі ОСОБА_8 додаткових огорож не встановлювала та межі не змінювала, а зі сторони АДРЕСА_1 огорожа відсутня.
45.        Відповідачами у справі вчинено дії щодо реєстрації права на земельні ділянки, що підтверджує інформація Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку.
46.        Рішенням Надвірнянської міської ради від 06 липня 2016 року 
№ 290-8/2016 «Про внесення змін в генплан забудови АДРЕСА_1 » ширину дороги на частині АДРЕСА_1 встановлено в розмірі 9 метрів.
47.        22 липня 2016 року комісією Надвірнянської міської ради в присутності мешканців АДРЕСА_1 проведено обстеження ширини проїжджої частини дороги АДРЕСА_1 . При обстеженні встановлено: ширина проїжджої частини дороги АДРЕСА_1 - 9 м. Ширина дороги між домоволодіннями 
№ 17 та АДРЕСА_19 та на початку земельної ділянки № 17 - 
8 м 30 см, на закінчені земельної ділянки - 6 м 60 см. Мешканцями домоволодіння АДРЕСА_3 ведуться роботи зі встановлення огорожі з металевими стовпами на бетонній основі, чим порушено Генеральний план забудови по АДРЕСА_1 , в якому вказана ширина проїжджої частини дороги по  
АДРЕСА_20 .        30 листопада 2016 року постійною депутатською комісією із питань землеустрою та земельних відносин Надвірнянської міської ради обстежено АДРЕСА_1 щодо невідповідності до рішення Надвірняської міської ради від 06 липня 2016 року № 290-8/2016 «Про внесення змін в генплан забудови АДРЕСА_1 ».
49.        Комісією встановлено, що ширина проїжджої частини дороги 
АДРЕСА_1 між домоволодіннями № 15 та № 26 становить 9 метрів. Суміжні домоволодіння № 17 та № 28 звужують проїжджу частину дороги до 
6,60 м, ширина дороги навпроти домоволодіння АДРЕСА_21 становить 6,60 м; ширина дороги навпроти домоволодіння 
АДРЕСА_6 становить 6,72 м, ширина дороги навпроти домоволодіння АДРЕСА_7 становить 6,80 м; ширина дороги навпроти домоволодіння АДРЕСА_8 становить 8 м; ширина дороги навпроти домоволодіння АДРЕСА_11 становить 4,40 м. Відповідно до проекту забудови АДРЕСА_1 та проекту генерального плану, АДРЕСА_5 з`єднані проєктною дорогою шириною 10 м з виїздом на вул. Калнишевського та вул. Рамішвілі. При обстежені встановлено, що ширина дороги становить 3 м.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
50.        Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
51.        Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
52.        Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
53.        З огляду на межі касаційного оскарження, а також те, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судові рішення в касаційному порядку не оскаржують, відповідно до вимог статті 400 ЦПК України судові рішення переглядаються Верховним Судом в частині відмови в задоволенні позовних вимог Надвірнянської міської ради.
54.        Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
55.        Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.
56.        Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
57.        Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.
58.        Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
59.        Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
60.        Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція)).
61.        Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).
62.        Відповідно до статті 38 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.
63.        Згідно із статтею 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм.
64.        Статтею 83 ЗК України встановлено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).
65.        Відповідно до статті 21 Закону України «Про дорожній рух» автомобільна дорога, вулиця являє собою частину території, в тому числі, в населеному пункті, призначену для руху транспортних засобів і пішоходів, з усіма розміщеними на ній спорудами. Автомобільні дороги, вулиці поділяються на: загального користування, відомчі та приватні. Автомобільні (позаміські) дороги загального користування поділяються на дороги державного та місцевого значення. Автомобільні дороги державного значення поділяються на магістральні та інші.
66.        Статтями 16, 18 Закону України «Про автомобільні дороги» визначено, що вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. Вулиці і дороги міст та інших населених пунктів поділяються на магістральні дороги (безперервного руху та регульованого руху), магістральні вулиці загальноміського значення (безперервного руху та регульованого руху), магістральні вулиці районного значення, а також вулиці і дороги місцевого значення. Складовими вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: проїзна частина вулиць і доріг, трамвайне полотно, дорожнє покриття, штучні споруди, споруди дорожнього водовідводу, технічні засоби організації дорожнього руху, зупинки міського транспорту, стоянки таксі, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, зелені насадження, наземні та підземні мережі, майданчики для паркування. Межі вулиці за її шириною визначаються «червоними лініями». Розташування будь-яких об`єктів, будівель, споруд або їх частин у межах «червоних ліній» вулиці не допускається.
67.        Відповідно до положень статті 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право, зокрема, самостійно господарювати на землі. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
68.        Згідно зі статтею 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм для користування.
69.        Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
70.        Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
71.        Отже, використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.
72.        За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
73.        Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
74.        У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
75.        Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
76.        Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу.
77.        Велика Палата Верховного Суду наголошує на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.
Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
78.        Звертаючись до суду з цим позовом, Надвірнянська міська рада посилалась на те, що внаслідок неправильного встановлення огорожі відповідачі вчиняють перешкоди у користуванні землями загального користування - дорогою на вулиці Головацького в м. Надвірна. 
79.        Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій встановили, що земельні ділянки відповідачів, які прилягають до спірної дороги, сформовані та зареєстровані у встановленому порядку.
80.        При видачі відповідачам державних актів було виготовлено технічну документацію із встановлення меж в натурі. Доказів щодо визначення відповідачами меж виділених земельних ділянок в натурі із порушенням містобудівної документації, зокрема в частині межі із землями комунальної власності, що позначені як дорога, судам не надано.
81.        Відповідно до встановлених судом обставин, вздовж вулиці Головацького в м. Надвірна між земельними ділянками відповідачів та проїжджою частиною дороги знаходяться електроопори, які були встановлені ще до надання земельних ділянок сторонам, та існування яких між проїжджою частиною дороги і межовими знаками відповідачів спростовує доводи міської ради про вчинення перешкод у користуванні дорогою. Вказане також підтверджено наявною в матеріалах справи фототаблицею.
82.        При цьому Надвірнянська міська рада не надала технічної документації щодо проектування вулиці Головацького відповідно до вимог ДБН з врахуванням наявності ЛЕП та охоронних зон.
83.        Оскаржена постанова апеляційного суду містить оцінку висновку експерта № 20673/19-41 від 17 квітня 2020 року.
84.        З урахуванням встановлених обставин, висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13, 
від 22 лютого 2024 року у справі № 990/150/23, Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 520/8073/16, від 23 травня 2018 року у справі 
№ 509/667/15, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі 
№ 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17, від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20, від 21 вересня 2022 року у справі 
№ 645/5557/16, на які заявник посилався касаційній скарзі.
85.        Узагальнені доводи касаційної скарги спрямовані на переоцінку Верховним Судом доказів, однак встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. 
Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц).
86.        Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.
87.        Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija 
v. Spain від 09 грудня 1994 року, заява № 18390/91, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
88.        Рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду є достатньо вмотивованими та містять висновки судів щодо питань, які мають значення для вирішення справи в межах цього касаційного перегляду.
89.        Підстави для скасування додаткового рішення суду в частині відмови у стягненні на користь Надвірнянської міської ради судових витрат відсутні, оскільки у задоволенні позову міської ради відмовлено.
90.        В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що суди попередніх інстанцій ухвалили оскаржені судові рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції, додаткове рішення цього ж суду та постанови апеляційного суду - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційну скаргу Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області залишити без задоволення.
2.           Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області 
від 31 травня 2024 року, додаткове рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12 червня 2024 року та постанову 
Івано-Франківського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді: | В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников