ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 січня 2026 року
м. Київ

справа № 522/5090/24
провадження № 61-10268св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Держава Україна в особі Приморського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси в складі судді Ковтун Ю. І. від 28 лютого 2025 року та постанову Одеського апеляційного суду в складі колегії суддів: Коновалової В. А., Карташова О. Ю., Лозко Ю. П. від 03 липня 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Приморського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої порушенням права власності неправомірними діями державного виконавця.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 16 травня 2017 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 стягнуто солідарно на його користь майнову шкоду в розмірі 42 835,00 грн і судові витрати в розмірі 780 грн, завдану кримінальним правопорушенням. 02 червня 2017 року старшим державним виконавцем Приморського відділу Державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Офіцеровою Л. Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №523/15770/16-ц виданого 30 травня 2017 року Суворовським районним судом м. Одеси боржник ОСОБА_4 . Ухвалами Суворовського районного суду м. Одеси від 07 червня 2018 року, 26 липня 2019 року, 17 вересня 2019 року, 08 лютого 2022 року, 05 лютого 2022 року та 22 листопада 2023 року визнано протиправною бездіяльність державного виконавця стосовно невиконання судового рішення на користь позивача
Позивач зазначає, що унаслідок неправомірного рішення, дії і бездіяльності державного виконавця при здійсненні ними своїх повноважень, йому спричинено шкоду, завдану майну, що належить на праві власності, а саме при вирішенні скарг, пов`язаних з неправомірними діями і бездіяльністю державного виконавця, ухвалами Суворовського районного суду м. Одеси від 05 травня 2022 року та 22 листопада 2023 року становлено, що постановами державного виконавця звернуто стягнення на заробітну плату боржника яку він отримує у ТОВ «Націоналстройгруп» та ТОВ «БК Делюкс Девелопмент» Проте відрахування коштів із заробітної плати боржника вказаними підприємствами не проводилося у зв`язку із протиправною бездіяльністю державного виконавця у виконавчому провадженні з примусового виконання судового рішення. Зазначена обставина унеможливила перерахування йому коштів з відповідного рахунку органу державної виконавчої служби, що надає право на виплату компенсації у розмірі 107 292,00 грн, відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».
Крім того, позивач посилається на те, що у зв`язку із невиконанням органом державної виконавчої служби протягом багатьох років судового рішення від 16 травня 2017 року він зазнав моральних і фізичних страждань. Системна протиправна поведінка виконавця вимагала значних зусиль і витрат часу щоб захистити порушене право у виконавчому провадженні. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 800 000,00 грн.
Позивач просив суд стягнути з держави Україна з коштів державного бюджету на користь ОСОБА_1 компенсацію на відшкодування майнової шкоди - 107 292 грн і моральної шкоди - 800 000,00 грн, завданої першим Приморським відділом ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), пов`язану з неналежним виконанням судового рішення.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Приморського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відшкодування майнової і моральної шкоди, відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки розмір збитків (упущеної вигоди), які позивач просив стягнути з відповідача, є недоотриманою сумою, що підлягає стягненню в порядку примусового виконання судового рішення, ухваленого на його користь, то ці кошти не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню в порядку положень статей 1173, 1174 ЦК України за рахунок боржника.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вказав, що позивач реалізував своє законне право на відшкодування моральної шкоди за невиконання судового рішення, зокрема у справах № 522/5621/23 та 522/6793/22, де судовими рішеннями присуджено ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди за рахунок коштів державного бюджету.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Одеського апеляційного суду від 03 липня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2025 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову є законними та обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги, їх не спростовують.
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги
05 серпня 2025 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2025 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 липня 2025 року, у якій просить зазначені судові рішення скасувати та справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 06 жовтня 2025 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу № 522/5090/24 з Приморського районного суду м. Одеси.
Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2025 року зазначену справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суд установив, що Суворовським районним судом м. Одеси 30 травня 2017 року виданий виконавчий лист № 523/15770/16-ц на виконання рішення суду від 16 травня 2017 року, відповідно до якого стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4 і ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 42 835 грн; стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_4 і ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті публікації в пресі оголошення про виклик до суду в розмірі 780,00 грн.
02 червня 2017 року старшим державним виконавцем Приморського відділу Державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Офіцеровою Л. Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №523/15770/16-ц виданого 30 травня 2017 року Суворовським районним судом м. Одеси боржник ОСОБА_4 
30 липня 2019 року головним державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Офіцеровою Л. Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа №523/15770/16-ц виданого 30 травня 2017 року Суворовським районним судом м. Одеси боржник ОСОБА_3 .
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 07 червня 2018 року у справі № 523/6231/18 задоволено скаргу ОСОБА_1 . Визнано бездіяльність головного державного виконавця першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Офіцерової Л. Л., пов`язану з невиконанням ухвали Суворовського райсуду м. Одеси від 02 березня 2018 року неправомірною. Визнано повідомлення головного державного виконавця першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Офіцерової Л. Л. про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 17 квітня 2018 року незаконним. Зобов`язано головного державного виконавця першого Приморського відділу ДВС м. Одеси Офіцерову Л. Л. усунути порушення права шляхом вчинення дій встановлених частиною п`ятою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження».
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 26 липня 2019 року у справі 523/11532/18 задоволено скаргу ОСОБА_1 . Визнано неправомірними дії начальника Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ в Одеській області Гусєва О. О. щодо повернення заяви ОСОБА_5 від 25 липня 2018 року щодо виконання ухвали Суворовського районного суду м. Одеси №523/6231/18 від 07 червня 2018 року. Зобов`язано начальника Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ в Одеській області Гусєва О. О. усунути допущене порушення прав ОСОБА_1 шляхом розгляду заяви ОСОБА_1 від 25 липня 2018 року щодо виконання ухвали Суворовського районного суду м. Одеси №523/6231/18 від 07 червня 2018 року з урахуванням встановлених в даному судовому рішенні обставин.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2019 року у справі 523/9329/19 задоволено скаргу ОСОБА_1 . Визнано бездіяльність головного державного виконавця першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Офіцерової Л. Л. при виконанні рішення Суворовського райсуду м. Одеси від 16 травня 2017 року за виконавчим листом у справі № 523/15770/16-ц- неправомірною. Зобов`язано головного державного виконавця першого Приморського відділу ДВС м. Одеси Офіцерову Л. Л. усунути порушення права шляхом вчинення виконавчих дій по виконанню рішення Суворовського райсуду м. Одеси від 16 травня 2017 року, за виконавчим листом у справі № 523/15770/16-ц у відповідністю з Законом України «Про виконавче провадження».
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2022 року у справі 523/263/22 задоволено скаргу ОСОБА_1 . Визнано вчинену дію головним державним виконавцем першого Приморського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Офіцеровою Л. Л., що порушує право, передбачене Конституцією і законами України, пунктом 1 статті 6 Конвенції та перешкоджає належному виконанню рішення Суворовського райсуду від 16 травня 2017 року за виконавчим листом № 523/15770/16-ц, - неправомірною. Скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 23 грудня 2021 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05 травня 2022 року у справі 523/15356/21 задоволено скаргу ОСОБА_1 . Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Офіцерової Л. Л. по виконанню рішення Суворовського районного м. Одеси від 16 травня 2017 року за виконавчим листом у справі № 523/15770/16-ц у виконавчих провадженнях НОМЕР_1 та № НОМЕР_2. Зобов`язано державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Офіцерову Л. Л. усунути допущені порушення шляхом вчинення виконавчих дій по виконанню рішення Суворовського районного м. Одеси від 16 травня 2017 року за виконавчим листом у справі № 523/15770/16-ц у виконавчих провадженнях № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.
09 вересня 2019 року головним державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Офіцеровою Л. Л. у ВП № НОМЕР_2 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, відповідно до якої звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_3 , що отримує дохід у ТОВ «НАЦІОНАЛСТРОЙГРУП».
19 серпня 2021 головним державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Офіцеровою Л. Л. у ВП № НОМЕР_2 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_3 , що отримує дохід у ТОВ «БК ДЕЛЮКС ДЕВЕЛОПМЕНТ».
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2023 року у справі № 523/11789/23 задоволено скаргу ОСОБА_1 . Визнано бездіяльність і виконавчі дії державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Офіцерової Л. Л., пов`язані з винесенням постанов про звернення стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_3 від 09 вересня 2019 року та 19 серпня 2021 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 неправомірними. Зобов`язано державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Офіцерову Л. Л. усунути порушення шляхом вчинення виконавчих дій при виконанні рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 травня 2017 року за виконавчим листом № 523/15770/16-ц у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження».
2.Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (стаття 1167 ЦК України).
Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Протиправність (неправомірність) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця може доводитись з посиланням, зокрема, на судове рішення, яке набрало законної сили, рішення вищих посадових осіб державної виконавчої служби, а також інші докази.
Подібні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19, пункт 26).
Суди попередніх інстанцій встановили певні факти, які можуть свідчити про надмірну тривалість виконання судового рішення. Так, ухвалами Суворовського районного суду м. Одеси від 07 червня 2018 року, 26 липня 2019 року, 17 вересня 2019 року, 08 лютого 2022 року, 05 лютого 2022 року та 22 листопада 2023 року визнано протиправною бездіяльність державного виконавця стосовно невиконання судового рішення на користь позивача. 
Зазначеними судовими рішеннями встановлено бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби в частині належного та ефективного виконання судового рішення.
Доказів виконання рішення суду від 16 травня 2017 року матеріали справи не містять.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.
Оскільки у цій справі позивач довів факт надмірної тривалості виконання судового рішення внаслідок неправомірний дій посадових осіб органу державної виконавчої служби, що встановлено судовими рішеннями, позивач довів заподіяння йому моральної шкоди у зв`язку із порушенням його прав, то колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та стягнення її з держави.
У пункті 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року по справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19)міститься висновок про те, що з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.
Виходячи з вимог розумності та справедливості, з урахуванням тих обставин, що довготривале невиконання судового рішення внаслідок протиправних дій посадових осіб державної виконавчої служби призвело до душевних страждань позивача, враховуючи неодноразове звернення із обґрунтованими скаргами на дії посадових осіб органу державної виконавчої служби, що вимагало від нього додаткових зусиль для відновлення порушення своїх прав, Верховний Суд вважає достатньою сатисфакцією стягнення з держави грошової компенсації у розмірі 5 000 грн.
Оскільки у цій справі позивач довів факт надмірної тривалості виконання судового рішення внаслідок неправомірної бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби, що завдано йому моральної шкоди, колегія суддів дійшла висновку про скасування оскаржуваних судових рішень в цій частині з ухваленням нового судового рішення про стягнення з держави моральної шкоди.
Враховуючи, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення судів першої й апеляційної інстанцій в частині відмови в стягненні на користь позивача моральної шкоди підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог на підставі статті 412 ЦПК України.
Разом із тим, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що невчинення посадовою особою державної виконавчої служби всіх необхідних виконавчих дій призвело до невиконання судового рішення, а тому він має право на відшкодування майнової шкоди в розмірі компенсації встановленої законом за весь час прострочення, який складає 107 292 грн за 82 місяці тривалості неперерахування.
Проте, невиконання рішення суду не може напряму ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість стягнення грошових коштів з боржника. Невиплачені позивачеві кошти на виконання рішення суду, ухваленого на її користь, не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Наслідком такого відшкодування буде подвійне стягнення коштів.
Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 23 грудня 2019 року у справі № 752/4110/17 (провадження № 61-20325св18), від 12 березня 2020 року у справі № 757/74887/17-ц (провадження № 61-11090св19) та від 03 червня 2020 року в справі № 642/3839/17 (провадження № 61-37856св18).
Таким чином, висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову про відшкодування майнової шкоди, є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги в цій частині вказаних висновків не спростовують та зводяться до їх переоцінки.
З урахуванням викладеного та керуючись статтями 141, 400, 412 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2025 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 липня 2025 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Приморського відділу Державної виконавчої служби в м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відшкодування моральної шкоди скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позову.
Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн.
У решті вимог оскаржувані судові рішення залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська 	
Судді:	А. Ю. Зайцев 	
	Є. В. Коротенко 	
	В. М. Коротун 	
	М. Ю. Тітов