ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 року	Львів	Справа № 300/233/25 пров. № А/857/8883/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Шавеля Р.М.,
суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційні скарги представника адвоката Дзіся Андрія Романовича, діючого на підставі ордера на надання правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , та Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл. на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.02.2025р. в адміністративній справі за позовом представника адвоката Дзіся Андрія Романовича, діючого на підставі ордера на надання правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл. про визнання протиправними дій щодо обмеження пенсії максимальним розміром, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Кафарський В.В., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 18.02.2025р., м.Івано-Франківськ; дата складання повного рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

13.01.2025р. за допомогою системи «Електронний суд» представник адвокат Дзісь А.Р., діючий на підставі ордера на надання правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії відповідача Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Івано-Франківській обл. щодо обмеження пенсії позивачу максимальним розміром; зобов`язати пенсійний орган здійснити ОСОБА_1 з 01.01.2025р. перерахунок та виплату пенсії без обмеження максимальним розміром і виплатити різницю між нарахованою та виплаченою пенсією, із урахуванням вже виплачених сум (а.с.1-3).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (в письмовому провадженні) (а.с.13-14).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.02.2025р. заявлений позов задоволено частково; визнано протиправними дії відповідача ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. щодо обмеження розміру пенсії позивача максимальним розміром; зобов`язано відповідача здійснити ОСОБА_1 з 01.01.2025р. перерахунок і виплату пенсії з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів /КМ/ України № 1 від 03.01.2025р. «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», тобто, із застосуванням коефіцієнтів до відповідних сум перевищення пенсії; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.25-33).

Не погодившись з винесеним судовим рішенням, його оскаржили сторони – представник адвокат Дзісь А.Р., діючий на підставі ордера на надання правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , та відповідач ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл.

В своїй апеляційній скарзі представник адвокат Дзісь А.Р., діючий на підставі ордера на надання правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.36-38).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував ту обставину, що на момент звернення із позовом пенсія позивачу виплачувалась у розмірі 23610 грн. (з урахуванням максимального розміру пенсії), а дія постанови КМ України № 1 від 03.01.2025р. розповсюджується на пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», розмір яких перевищує 10 прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тобто, позивач звертаючись із позовом до суду із проханням виплачувати пенсію без обмеження максимального розміру пенсії, оскаржував протиправні дії відповідача в частині застосування максимального розміру пенсії, а не застосування норм постанови КМ України № 1 від 03.01.2025р.
Звідси, суд не з`ясував дійсний предмет спору, що призвело до обрання неправильного способу захисту.
Також оскільки позивач не отримує пенсію в розмірі, що перевищує 10 прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, тому застосування до нього приписів постанови КМ України № 1 від 03.01.2025р. є передчасним.

У поданій апеляційній скарзі відповідач ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл., покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити в повному обсязі (а.с.44-46).
Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. та станом отримує пенсію по інвалідності відповідно до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Розмір пенсії позивача з 01.03.2024р. становить 23610 грн.
Оскільки виплата пенсії позивача проводиться в розмірі 10 прожиткових мінімумів, норми постанови КМ України № 1 від 03.01.2025р. при обчисленні пенсійної виплати не застосовуються.

Учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції взаємні відзиви на апеляційні скарги в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалах про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційні скарги в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника позивача підлягає до задоволення, а апеляційну скаргу відповідача належить відхилити, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 є пенсіонером, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорії 1), інвалідом II групи (захворювання пов`язане з наслідками участі в ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС), отримує пенсію у розмірі фактичних збитків, призначену у відповідності до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та перебуває на обліку в ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. (а.с.5-7).
24.12.2024р. позивач звернувся до ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. із заявою, в якій просив врахувати рішення Конституційного Суду України № 2-р(II)/2024 від 20.03.2024р. та виплачувати пенсію по інвалідності без обмеження її розміру (а.с.10).
Листом № 176-9656/П-02/8-0900-25 від 07.01.2025р. відповідач відмовив позивачу в перерахунку пенсії в частині її виплати без обмеження. Згідно із п.3 ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, тому виплата пенсії проводиться в максимальному розмірі. Водночас, зазначено, що розмір пенсійної виплати з 01.03.2024р. становить 23610 грн., обмежений максимальним розміром, а саме: 46144 грн. 63 коп. основний розмір пенсії від середнього заробітку; 70 грн. цільова допомога особам з інвалідністю внаслідок війни I групи; 1180 грн. 50 коп. підвищення особам з інвалідністю внаслідок війни 1 групи; 474 грн. 50 коп. додаткова пенсія особам з інвалідністю 1 групи з числа ліквідаторів ЧАЕС; 354 грн. 15 коп. ДСД на догляд інвалідам І групи; мінус 5534 грн. 47 коп. обмеження в індексації з 01.03.2023р.; мінус 1902 грн. 29 коп. обмеження в індексації з 01.03.2024р. (а.с.8-9).

Частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що зважаючи на визнання неконституційними положень ст.2 Закону України № 3668-VI від 08.07.2011р. «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», що поширює свою дію на Закон України № 796-XII від 28.02.1991р. «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», припис першого речення ч.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою передбачено обмеження пенсії максимальним розміром, приймаючи до уваги те, що обмеження пенсії максимальним розміром порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, суд дійшов висновку, що обмеження пенсії позивача максимальним розміром, починаючи з березня 2024 року, є протиправним.
Водночас, в розглядуваному випадку представник позивача просить зобов`язати відповідача здійснити перерахунок і виплату пенсії без обмеження максимальним розміром з 01.01.2025р.
Зважаючи на відсутність в постанові КМ України № 1 від 03.01.2025р. приписів про її застосування із іншої дати, аніж 01.01.2025р., тому суд дійшов висновку, що вказані нормативні зміни регулюють правовідносини, починаючи з 01.01.2025р., внаслідок чого відсутні підстави для обмеження максимальним розміром пенсій, призначених за Законом № 2262-ХІІ, до 31.12.2024р. включно.
Суд звернув увагу на те, що в спірні правовідносини виникли ще у 2024 році, оскільки порушення прав позивача відбулось ще у березні 2024 року після обмеження розміру пенсії позивача максимальним розміром.
В той же час, здійснити перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром, позивач просить з 01.01.2025р., тобто з дати, коли набрала чинності постанова КМ України № 1 від 03.01.2025р.
Таким чином, враховуючи встановлені обставини щодо протиправності дій відповідача, факт перевищення розміру пенсії позивача 10-ти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, а також набрання чинності нового правового регулювання спірних правовідносин, починаючи з 01.01.2025р. відповідно до постанови КМ України № 1 від 03.01.2025р., то суд з урахуванням положень ч.2 ст.9 КАС України вийшов за межі позовних вимог та з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача, для належного способу відновлення порушеного права останнього, зобов`язав відповідача здійснити з 01.01.2025р. перерахунок і виплату пенсії, з урахуванням положень постанови КМ України № 1 від 03.01.2025р., тобто, із застосуванням коефіцієнтів до відповідних сум перевищення пенсії.

Між тим, такі висновки суду першої інстанції не у повній мірі відповідають дійсним обставинам справи та лише частково узгоджуються з вимогами чинного законодавства, з огляду на таке.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Згідно з п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Закон України № 796-XII від 28.02.1991р. «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» /Закон № 796-XII/ спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.
Згідно із ст.49 Закону № 796-XII пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Відповідно до ч.1 ст.54 Закону № 796-XII пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою.

Вирішуючи питання наявності правових підстав для обмеження розміру пенсійної виплати позивача десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, апеляційний суд враховує наступне.

Обмеження максимального розміру пенсії вперше були введені в дію Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI від 08.07.2011р. /Закон №3668-VI/, який набрав чинності 01.10.2011р.
За положеннями ст.2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Підпунктом 6 п.6 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668-VI внесено зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема, до ст.67 Закону № 796-XII, а саме, частину третю цієї статті викладено в новій редакції, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, установлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Зокрема, згідно з ч.3 ст.67 Закону № 796-XII (у редакції до 20.03.2024р.) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Відтак, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у ст.2 Закону № 3668-VІ, зокрема, Закону № 796-XII, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений цим Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 05.09.2023р. у справі № 120/1602/23, від 15.11.2023р. у справі № 120/6735/23.

Водночас, 20.03.2024р. Конституційний Суд України прийняв Рішення № 2-р(II)/2024, яким визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), припис ст.2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI від 08.07.2011р. зі змінами, що поширює свою дію на Закон України № 796-XII від 28.02.1991р. «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі змінами, припис першого речення ч.3 ст.67 Закону України № 796-XII від 28.02.1991р. «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі змінами.
Відповідно до п.2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 2-р(II)/2024 від 20.03.2024р. припис ст.2 Закону № 3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон України № 796-XII від 28.02.1991р. «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі змінами, припис першого речення частини третьої статті 67 Закону України № 796-XII від 28.02.1991р. «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі змінами, визнані неконституційними, утрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно з ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, з 20.03.2024р. - з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення № 2-р(II)/2024 від 20.03.2024р. приписи ст.67 Закону №796-XII не містять норм про обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність. Також припис ст.2 Закону № 3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон №796-XII, зі змінами, визнано неконституційними.

З урахуванням викладеного, по 19.03.2024р. включно припис ст.2 Закону №3668-VI, що поширює свою дію на Закон № 796-XII, та припис першого речення частини третьої ст.67 Закону № 796-XII, які встановлювали обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, були чинними, а тому підлягали обов`язковому застосуванню.
Натомість, починаючи з 20.03.2024р. відсутні підстави для обмеження пенсії, призначеної відповідно до Закону № 796-XII, максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, оскільки рішенням Конституційного Суду України № 2-р(II)/2024 від 20.03.2024р. визнано неконституційними приписи ст.2 Закону № 3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон № 796-XII зі змінами, припис першого речення ч.3 ст.67 Закону № 796-XII.

Таким чином, обмежуючи з 01.01.2025р. розмір пенсійної виплати позивача десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, відповідач діє протиправно, оскільки з 20.03.2024р. відсутні правові підстави для обмеження пенсії позивача максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, з огляду на Рішення Конституційного Суду України № 2-р(II)/2024 від 20.03.2024р.

В частині застосування постанови КМ України № 1 від 03.01.2025р. колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст.3 Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022р. «Про введення воєнного стану в Україні», затв. Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022р. (далі - Указ № 64/2022), у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Таким чином, у період дії в Україні воєнного стану, введеного Указом № 64/2022, не обмежується конституційне право громадян на соціальний захист, передбачене ст.46 Конституції України.

Нормою ст.46 Закону України № 4059-ІХ від 19.11.2024р. «Про Державний бюджет України на 2025 рік» (надалі – Закон № 4059-ІХ) установлено, що у 2025 році у період дії воєнного стану пенсії, призначені (перераховані) відповідно до, зокрема, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких (пенсійної виплати) перевищує десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням до суми перевищення коефіцієнтів у розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Закону України № 4059-ІХ від 19.11.2024р. «Про Державний бюджет України на 2025 рік» (надалі – Закон № 4059-ІХ) прийнято постанову КМ України № 1 від 03.01.2025р., пунктом 1 якої установлено, що у період воєнного стану у 2025 році пенсії (пенсійні виплати), призначені (перераховані) відповідно до, зокрема, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням відповідних коефіцієнтів до визначених сум перевищення.

Таким чином, застосування до призначених (перерахованих) пенсій (пенсійних виплат) певної категорії осіб коефіцієнтів зменшення пенсії згідно із статтею 46 Закону № 4059-IX та п.1 постанови КМ України № 1 від 03.01.2025р. призводить до обмеження конституційного права такої категорії осіб на належний соціальний захист, що передбачений спеціальним законом, а також порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту таких осіб, передбачених ч.5 ст.17 Конституції України. 

Колегія суддів враховує неодноразово викладену Конституційним Судом України юридичну позицію стосовно того, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони (зокрема, абз.3, 4 пп.5.4 п.5 мотивувальної частини рішення № 10-рп/2008 від 22.05.2008р.).
При цьому, зміни до Закону № 2262-ХІІ у частині, яка регламентує спірні правовідносини (щодо обмеження граничним (максимальним) розміром пенсії та застосування до суми перевищення коефіцієнту, визначеного постановою КМ України № 1 від 03.01.2025р.), не вносилися.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто, згідно з правовою позицією Верховного Суду такі нормативно-правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019р. у справі № 913/204/18, від 10.03.2020р. у справі № 160/1088/19).
У випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Застосовуючи такий підхід до спірних правовідносин, дії відповідача щодо виплати позивачу пенсії з 01.01.2025р. із застосуванням коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених ст.46 Закону № 4059-IX та п.1 постанови КМ України № 1 від 03.01.2025р., не відповідають приписам ст.ст.19, 92 Конституції України та ст.2 КАС України.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.09.2025р. у справі № 120/1081/25 та від 17.09.2025р. у справі № 240/1202/25.

Під час вирішення наведеного спору колегія суддів виходить з того, що відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч.3 ст.46 Основного Закону).
Конституційний Суд України у п.3.4 Рішення від 18.06.2007р. № 4-рп/2007 зазначив, що неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. 
У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст.22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999р. № 8-рп/99, від 20.03.2002р. № 5-рп/2002, від 17.03.2004р. № 7-рп/2004).

Конституційне та законодавче регулювання захисту прав і свобод людини узгоджується із міжнародно-правовими актами, а саме Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., яка була ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997р., та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.
Статтею 17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) як джерело права.
ЄСПЛ у п.п.52, 56 рішення від 14.10.2010р. у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Вирішуючи наведений спір, апеляційний суд надає перевагу найбільш сприятливому для позивача тлумаченню законодавства України, у зв`язку з чим дійшла до переконливого висновку про обґрунтованість та підставність заявленого позову, через що останній підлягає до задоволення, з вищенаведених мотивів.
Враховуючи викладене, належить:
визнати протиправними дії ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром;
зобов`язати пенсійний орган здійснити позивачу з 01.01.2025р. перерахунок та виплату пенсії без обмеження пенсії максимальним розміром, та виплатити різницю між нарахованою та виплаченою пенсією, з урахуванням вже виплачених сум.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги представника адвоката Дзіся А.Р., діючого на підставі ордера на надання правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду в повному обсязі, оскільки його висновки не відповідають вимогам закону, а також виходячи із процесуальної неможливості усунути такі недоліки судового рішення шляхом його часткового скасування або зміни.

З цих же мотивів апеляційну скаргу ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. слід залишити без задоволення.

Враховуючи результат апеляційного розгляду, та відповідно до ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання другої апеляційної скарги належить покласти на апелянта ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.243, ст.311, п.2 ч.1 ст.315, п.4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника адвоката Дзіся Андрія Романовича, діючого на підставі ордера на надання правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.02.2025р. в адміністративній справі № 300/233/25 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов представника адвоката Дзіся Андрія Романовича, діючого на підставі ордера на надання правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл. щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл. здійснити ОСОБА_1 з 01.01.2025р. перерахунок та виплату пенсії без обмеження пенсії максимальним розміром, та виплатити різницю між нарахованою та виплаченою пенсією, з урахуванням вже виплачених сум.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл. залишити без задоволення.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	

Дата складання повного судового рішення: 30.01.2026р.