202/8480/23
1-кп/202/123/2026
ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року         м. Дніпро   
Колегія суддів Індустріального районного суду міста Дніпра у складі:
головуючого судді:   ОСОБА_1 ,
суддів     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря   ОСОБА_4 , 
прокурора    ОСОБА_5 , 
захисника     ОСОБА_6 , 

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду міста Дніпра кримінальне провадження, відомості про яке внесені 20.10.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №62022050010000913, у відношенні:

ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Золоті Пруди Олександрівського району Донецької області, несудимого, з вищою освітою, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , 

Обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, яке пред`явлено особі і визнане Судом доведеним
Наказом начальника Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області від 20.02.2020 № 42о/с підполковника служби цивільного захисту ОСОБА_7 призначено на посаду заступника начальника 21 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Донецькій області.
Місцем дислокації підполковника служби цивільного захисту ОСОБА_7 визначено 21 Державний пожежно-рятувального загін ГУ ДСНС України у Донецькій області, розташований за адресою: Донецька область, Краматорський район, м. Лиман, вул. Свободи, буд. 1А.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про основи національної безпеки України» правоохоронні органи - органи державної влади, на які Конституцією і законами України покладено здійснення правоохоронних функцій.
Статтею 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» визначено, що правоохоронними органами є органи прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.
Відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 16.12.2015 № 1052 «Про затвердження Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій» (далі за текстом Положення) ДСНС є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності.
Відповідно до пункту 3 Положення основними завданнями ДСНС є реалізація державної політики у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій (далі за текстом НС), запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків НС, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності; здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням і виконанням вимог законодавства у сфері цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб.
Згідно з пунктом 7 Положення ДСНС здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Згідно пункту 48 зазначеного Положення ДСНС відповідно до покладених на неї завдань складає акти перевірок, видає приписи, постанови, розпорядження про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки, а в разі встановлення порушень, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей, звертається безпосередньо та через територіальні органи до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, окремих приміщень, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту.
Пунктом 52 Положення передбачено, що ДСНС застосовує адміністративно-господарські санкції за порушення вимог законодавства у сфері цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки.
Відповідно до статті 223 Кодексу України про адміністративні правопорушення центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про пожежну і техногенну безпеку розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням встановлених законодавством вимог пожежної безпеки, здійсненням суб`єктом господарювання господарської діяльності без декларації відповідності матеріально-технічної бази суб`єкта господарювання вимогам законодавства у сфері пожежної безпеки, невиконанням приписів та постанов посадових осіб органів державного пожежного нагляду (статті 77, 77-1, 120, 175, 175-2, 188-8).
З урахуванням викладеного, відповідно до ст. 1 Закону України «Про основи національної безпеки України», ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» ДСНС є правоохоронним органом та здійснює правозастосовні функції.
Відповідно до вимог посадової інструкції заступник начальника 21 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Донецькій області ОСОБА_7 відповідає за правильну організацію внутрішньої та караульної служби в підрозділах; за організацію службової підготовки в підрозділах; за реагування на надзвичайні ситуації або пожежі в районі виїзду підрозділів; за правильну організацію ГДЗС у підрозділах; за своєчасне забезпечення особового складу захисним одягом, ЗІЗОД і спорядженням; за правильне утримання, експлуатацію та випробування спеціальної техніки, обладнання та оснащення; за роботу з перевірки технічного стану зовнішніх джерел протипожежного водопостачання; за вивчення і знання особовим складом підрозділу оперативно-тактичної характеристики району виїзду; за розроблення і практичне відпрацювання оперативних планів і карток пожежогасіння; за належну організацію роботи щодо зміцнення дисципліни і законності; за підготовку і проведення відповідних загальних, індивідуальних виховних та профілактичних заходів з підлеглим особовим складом.
Крім того, заступник начальника 21 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Донецькій області ОСОБА_7 зобов`язаний негайно виїжджати до місць виникнення пожеж, аварій, катастроф, стихійних лих, інших надзвичайних подій, які виникли в зоні оперативної відповідальності 21 ДПРЗ, при оголошенні виклику № 1-БІС та вище (у робочий час) і № 2 та вище (у неробочий час), інформація про які, згідно вимог наказу МНС України від 12.06.2013 № 403, повинна надаватися до ДСНС України; впроваджувати заходи щодо організації якісного несення караульної служби та внутрішньої служб в підрозділі; впроваджувати заходи щодо забезпечення постійної готовності до дій за призначенням пожежної та спеціальної техніки, пожежно-технічного та аварійно-рятувального обладнання і спорядження підрозділу, правильності їх експлуатації та утримання у технічно-справному стані; організовувати здійснення заходів щодо надійного функціонування та розвитку газодимозахисної служби в підрозділі; забезпечувати складання, ведення, коригування та практичне відпрацювання оперативно-службової документації, що визначає порядок організації служби, пожежогасіння, взаємодії з іншими службами; організовувати вивчення особовим складом оперативно-тактичної характеристики району та об`єктів; забезпечувати здійснення контролю за технічним станом джерел зовнішнього протипожежного водопостачання, проїздів, засобів зв`язку, підготовку для розгляду проблемних питань з цього напрямку місцевими органами виконавчої влади; аналізувати оперативно-службову діяльність підрозділу і розробляти заходи, спрямовані на підвищення боєготовності чергових караулів; розробляти плани роботи по лінії служби, контролює їх виконання; забезпечувати виконання заходів щодо попередження травматизму особового складу під час несення служби, гасінні пожеж, проведення аварійно-рятувальних робіт; здійснювати організаційно-контрольні заходи щодо проведення професійної підготовки особового складу частини, покращення його професійних знань та практичних навичок, бере безпосередню участь у їх всебічному проведенні; приймати участь у межах своєї компетенції в розробці, обґрунтуванні та узагальненні пропозицій щодо змісту рішень міського голови, голови райдержадміністрації на проведення рятувальних та інших невідкладних робіт і ліквідацію надзвичайних ситуацій, їх оформленні, підготовці окремих відповідних документів, доведенні їх до виконавців та контролю виконання; здійснювати облік та організацію постійного контролю за станом сил та засобів місцевої ланки територіальної підсистеми цивільного захисту, призначених для ліквідації надзвичайних ситуацій та їх наслідків, визначення порядку їх залучення та взаємодії під час реагування на надзвичайні ситуації на території району; контролювати та за необхідністю здійснювати заходи психологічного забезпечення службової діяльності закріпленого підрозділу за напрямками роботи, які визначені нормативними документами з психологічного забезпечення.
Заступник начальника 21 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Донецькій області ОСОБА_7 зобов`язаний брати участь в забезпеченні утримання в безпечному стані будівель, споруд, пожежного депо, прилеглої території; постійної готовності до бойових дій пожежної, аварійно-рятувальної техніки та інструменту, устаткування, захисних пристроїв, засобів індивідуального захисту, спорядження, рятувального майна тощо; брати участь в підготовці працівників до дотримання вимог безпеки під час гасіння пожеж, проведення рятувальних заходів і дій з ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, досліджень пожеж, проведення навчань, занять, тренувань, участі у спортивних змаганнях; проведенні навчання та інструктажів співробітників (працівників) загону з питань охорони праці та безпечного ведення протипожежних, аварійно-рятувальних та інших робіт, приймає участь у підготовці працівників і перевірці їх знань; проводити (за необхідності) атестацію робочих місць на відповідність нормативно-правовим актам з охорони праці, проводити організаційно-технічні заходи щодо усунення або зменшення дії небезпечних і шкідливих факторів на робочих місцях підрозділу; проводити медогляди працівників, передрейсові та післярейсові огляди водіїв, лікувально-профілактичних заходів щодо попередження захворювань працівників, які зайняті на роботах з підвищеною небезпекою, встановлення їх фізіологічної придатності до виконання таких робіт. Є відповідальним за стан дисципліни і законності в загоні, бере участь в організації і безпосередньо проводить в караулах роботу по виконанню рішень колегії, вимог наказів, вказівок ДСНС України, Головного управління ДСНС України у Донецькій області з питань зміцнення дисципліни і законності серед особового складу; надає практичну і методичну допомогу підлеглим в питаннях зміцнення дисципліни, законності і попередження надзвичайних подій серед особового складу; безпосередньо виявляє факти порушення дисципліни і законності серед особового складу і контролює роботу начальників караулів з цих питань; проводить перевірки обігу громадян, депутатів, представників підприємств, установ і організацій всіх форм власності, публікацій засобів масової інформації щодо неправомірних дій працівників; за дорученням керівництва проводить службові розслідування по фактах порушень особовим складом законності, службової дисципліни і здійснення надзвичайних подій, готує проекти наказів про залучення винних до дисциплінарної відповідальності; планує заходи оперативного реагування на прогнозні загрози або факти виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру; здійснює заходи щодо захисту населення і територій у разі загрози та виникнення надзвичайних ситуацій, пов`язаних з технологічними терористичними проявами та іншими видами терористичної діяльності; бере участь у заходах з мінімізації та ліквідації наслідків таких ситуацій під час проведення антитерористичних операцій, а також здійснює профілактичні та роз`яснювальні заходи з метою підготовки населення до дій в умовах терористичного акту.
Відповідно до ст. 108 Кодексу цивільного захисту України ОСОБА_7 присягнув завжди залишатися відданим Українському народові, неухильно дотримуватися Конституції та законів України, бути чесним, сумлінним і дисциплінованим, з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов`язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та всіляко сприяти зміцненню авторитету служби цивільного захисту, мужньо і рішуче захищати життя та здоров`я громадян, майно України, її навколишнє природне середовище від надзвичайних ситуацій.
Водночас ОСОБА_7 , будучи працівником правоохоронного органу, складеної ним присяги не дотримався та в умовах, коли Український народ героїчно протистоїть російському агресору, у порушення вимог ст. ст. 1, 2, 17 Конституції України, ст. 108 Кодексу цивільного захисту України, зрадив українській державі та всьому Українському народові, перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, тобто вчинив злочин проти основ національної безпеки України за наступних обставин.
Так, 24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.
Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України - Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.
Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.
Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Донецька область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.
Згідно з вимогами ст. ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.
Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади Російської Федерації (далі - РФ) та службових осіб з числа керівництва Збройних Сил РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.
Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які розцінені представниками влади та Збройних Сил РФ як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам РФ, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського Флоту РФ на території України – в АР Крим та м. Севастополі.
Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та Збройних Сил РФ вирішили досягти шляхом ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців Збройних Сил РФ, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим та м. Севастополя, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та Російської Федерації, створення і фінансування незаконних збройних формувань та вчинення інших злочинів.
При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету і територіальної недоторканості України, незаконної зміни меж її території та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.
З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території РФ службові особи Генерального Штабу Збройних Сил Російської Федерації (далі – ГШ ЗС РФ), на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб Збройних Сил РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося для досягнення військово-політичних цілей РФ, що на думку співучасників були прямо пов`язані із необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АР Крим, м. Севастополя та південно-східних регіонів України, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних заходів, використання протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.
Вказаний план у повній мірі відповідав та був розроблений з урахуванням принципів та підходів, викладених у виступі начальника ГШ ЗС РФ ОСОБА_8 перед Академією Військових наук РФ з доповіддю про гібридну війну в лютому 2013 року, яка у подальшому отримала назву «доктрина Герасимова», де зазначалося, що з метою досягнення цілей повинна надаватися перевага невоєнним заходам (політичним, економічним, інформаційним, гуманітарним), які застосовуються з використанням протестного потенціалу населення, інформаційним протиборством та воєнним заходам прихованого характеру.
У подальшому, з грудня 2013 року до лютого 2014 року, для забезпечення схвалення та підтримки громадянами РФ і мешканцями південно-східних регіонів України злочинних діянь, направлених на порушення суверенітету і територіальної цілісності України та встановлення впливу і вагомості РФ на світовій арені, представники влади та Збройних Сил РФ на виконання спільного злочинного плану, організували із застосуванням засобів масової інформації розпалювання в Україні національної ворожнечі шляхом ведення інформаційно-пропагандистської підривної діяльності.
Так, із грудня 2013 року за допомогою різних видів медіа-ресурсів РФ здійснювалось викривлення подій Революції Гідності, вказувалося на хибність європейського вектору розвитку зовнішніх відносин України. При цьому шляхом перекручування, постійного нав`язування хибного тлумачення, компонування інформації для зміни свідомості та ставлення громадян РФ і місцевих мешканців південно-східних регіонів України щодо дійсності та значення подій, які насправді відбувалися в Україні, представники опозиційних до тодішнього політичного режиму в Україні сил висвітлювалися як прихильники радикально націоналістичних поглядів, учасники національно-визвольного руху середини ХХ століття (ОУН, УПА) – як прибічники та послідовники фашизму, пропагувалась їх неповноцінність за ознаками ідеологічних та політичних переконань.
Одночасно за допомогою засобів масової інформації здійснювалося спотворення свідомості частини населення України з метою зміни світоглядних основ, зародження сумніву в необхідності та доцільності спільного існування в рамках самостійної, унітарної, суверенної держави Україна з європейським вектором розвитку, підбурювання до міжетнічних конфліктів, розпалювання сепаратистських настроїв серед населення окремих регіонів України (АР Крим і м. Севастополя та південно-східних областей), провокування національних зіткнень, формування хибного образу частини українського населення як «націонал-фашистів», які мають інші духовні та моральні цінності, пропагують культ насильства та знущання над російськомовним населенням України.
Ураховуючи, що територія АР Крим та м. Севастополя мала найбільше військово-стратегічне значення для представників влади та Збройних Сил РФ серед інших територій України, які були об`єктом їх злочинного посягання, а також те, що на вказаній території дислокувалися підрозділи Чорноморського Флоту Російської Федерації що сприяло найбільш прихованому використанню регулярних військ Збройних Сил РФ поряд з іншими елементами гібридної війни, а тому її ведення проти України співучасники злочинного плану вирішили розпочати з території півострова Крим.
Також, представниками влади і Збройних Сил РФ вчинялися дії щодо зміни меж території та державного кордону України на іншій території держави.
У березні - квітні 2014 року в населених пунктах Луганської та Донецької області розпочалася збройна агресія Російської Федерації шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на окупацію Донецької області та порушення територіальної цілісності України.
В окремих містах та районах Донецької області всупереч законодавству України 11.05.2014 проведено незаконний референдум з питання «О самоопределении Донецкой Народной Республики», за результатами якого 12.05.2014 проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «Донецкая Народная Республика» (далі - «ДНР»).
З метою забезпечення діяльності самопроголошеної «ДНР» представниками Російської Федерації з числа своїх громадян та місцевого населення Донецької області сформовані підрозділи політичного (так звані «органы государственной власти «ДНР») та силового блоків (до складу яких увійшли представники так званих правоохоронних органів та незаконних збройних формувань), які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні стосунки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.
В результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Донецької області протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів Збройних Сил та інших військових формувань Російської Федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів Російської Федерації на території Донецької області так званої «ДНР», які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018 № 2268-VIII, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 № 254-VIII та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» від 16.09.2014 № 1680-VII визнані тимчасово окупованими територіями, а органи державної та місцевої влади України та бюджетні установи, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595, припинили свою діяльність на вказаних територіях та переміщені на підконтрольну органам державної влади України територію.
19.02.2022 керівництвом РФ в умовах триваючого міжнародного збройного конфлікту в порушення положень ст. 51 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ст. 23 Гаазької конвенції про закони та звичаї війни на суходолі від 18.10.1907, Загальної декларації про права людини, ст. 36 Конвенції про права дитини, Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ст. ст. 30, 30-1 Закону України «Про охорону дитинства» на тимчасово окупованій території Донецької області оголошено примусову загальну мобілізацію громадян України, які мешкають на тимчасово окупованій території Донецької області, в тому числі неповнолітніх, для участі у військових діях, спрямованих проти держави Україна.
Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права Президент Російської Федерації ОСОБА_9 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ) спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів Збройних Сил РФ на територію України.
Так, 24.02.2022, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській та інших областях, здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.
На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб введено воєнний стан.
На підставі Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.03.2022 № 2119-ІХ, в Україні продовжено строк дії воєнного стану з 05 годин 30 хвилин 26.03.2022 на 30 діб. 
На підставі Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18.04.2022 № 259/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 21.04.2022 № 2212-ІХ, в Україні продовжено строк дії воєнного стану з 05 годин 30 хвилин 25.04.2022 на 30 діб. 
На підставі Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17.05.2022 № 341/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22.05.2022 № 2263-ІХ, в Україні продовжено строк дії воєнного стану з 05 годин 30 хвилин 25.05.2022 на 90 діб.
На підставі Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12.08.2022 № 573/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.08.2022 № 2500-ІХ, в Україні продовжено строк дії воєнного стану з 05 годин 30 хвилин 23.08.2022 на 90 діб.
На підставі Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07.11.2022 № 757/2022 в Україні продовжено строк дії воєнного стану з 05 годин 30 хвилин 21.11.2022 на 90 діб.
На підставі Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06.02.2023 № 58/2023 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 19.02.2023 на 90 діб.
В травні 2022 року військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації шляхом збройної агресії, спільно з представниками так званої «ДНР», які є частиною окупаційної адміністрації РФ, здійснили тимчасову окупацію території міста Лиман Краматорського району Донецької області з державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, іншими об`єктами.
Так, у другій половині травня 2022 року (більш точний час органами досудового розслідування невстановлений) ОСОБА_7 , будучи працівником правоохоронного органу, маючи злочинний умисел, спрямований на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, діючи в інтересах держави агресора, не виконав розпорядження керівництва Головного управління ДСНС України в Донецькій області щодо евакуації особового складу 21 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України в Донецькій області, пожежної та спеціальної техніки, майна підрозділу, діючи умисно за власною ініціативою, добровільно залишився на тимчасово окупованій території м. Лиман Краматорського району Донецької області.
У період з 23.05.2022 по 19.07.2022 (більш точний час під час досудового розслідування не встановлено) заступник начальника 21 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Донецькій області ОСОБА_7 в приміщенні будівлі 21 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України в Донецькій області, розташованої за адресою: Донецька обл., Краматорський район, м. Лиман, вул. Свободи, 1А зустрівся з представниками окупаційної адміністрації РФ та представниками так званої «ДНР», які є частиною окупаційної адміністрації РФ в умовах воєнного стану, в період збройного конфлікту добровільно перейшов на бік ворога.
В ході вказаної зустрічі ОСОБА_7 надав згоду представникам РФ на добровільний вступ до незаконного правоохоронного органу так званого «МЧС ДНР» на тимчасово окупованій території м. Лиман Краматорського району Донецької області та на підставі т. зв. «Приказа по личному составу» від 30.06.2022 № 226лс, виданого т. зв. «Министром по делам гражданской обороны, чрезвычайным ситуаціям и ликвидации последствий стихийных бедствий Донецкой Народной Республики (МЧС ДНР) ОСОБА_10 » обійняв псевдопосаду «заместителя начальника государственного бюджетного учреждения «Пожарно-спасательный отряд г. Красный Лиман Министерства по делам гражданской обороны, чрезвычайным ситуациям и ликвидации последствий стихийных бедствий Донецкой Народной Республики» з присвоєнням т. зв. спеціального звання «подполковник службы гражданской защиты», яка пов`язана з виконанням організаційно-розпорядчих функцій.

Правова кваліфікація:

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано як державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 111 КК України.
Застосовані судом правові процедури.
Оскільки судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia), останній показань суду не надавав, при цьому заяв, протестів та клопотань на адресу суду також не подавав.
Дане кримінальне провадження здійснювалось з обов`язковою участю захисника, яка реально була забезпечена державою.
Аналіз наявних в матеріалах справи численних документів на підтвердження завчасних належних викликів ОСОБА_7 до слідчого (прокурора), направлених йому повідомлень з приводу його прав та обов`язків, оголошеної підозри, висунутого обвинувачення та руху спеціального судового провадження свідчить про те, що він мав підстави усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження, він отримав чи мав би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мав можливість бути обізнаним із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленою мовою, яку вона розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самою захисника; в) бути судженою в її присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного нею захисника, бути повідомленою про це право і мати призначеного їй захисника безплатно для неї. Така ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права. Натомість, Упнер скористався своїми правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України та з боку останнього.
Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (напр., справа «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати чи були здійсненні всі можливі, передбачені законом заходи, щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.
Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_7 , який повинен знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої над собою не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про його наміри ухилитися від зустрічі з правосуддям держави Україна. Ухилення обвинуваченого від правосуддя суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.
Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Позиція сторони захисту.

Захисник не мав можливості зв`язатися з обвинуваченим і з`ясувати в нього правову позицію щодо висунутого обвинувачення. Просив ухвалити рішення у даному кримінальному провадженні з дотриманням чинного законодавства України. Додатково пояснив, що в матеріалах кримінального провадження відсутня ухвала про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування у відношенні ОСОБА_7 . 

Позиція сторони обвинувачення.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що в ході судового розгляду матеріали, а також результати судових допитів свідків повністю підтверджують висунуте ОСОБА_7 обвинувачення.  Просив суд визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України та призначити йому покарання у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, з позбавленням на підставі ст. 55 КК України права займати посади в органах ДСНС України строком на 3 роки. На підставі ст. 54 КК України також позбавити ОСОБА_7 спеціального звання підполковник служби цивільного захисту.

Фактичні обставини, які суд визнає загально відомими і такими, що не потребуються доказування в межах даного провадження.

Так, 24.02.2022, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглась на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.
На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який в подальшому було продовжено Указами Президента України та діє по теперішній час. 
Так, приблизно у липні 2022 року (точна дата та час органами досудового розслідування не встановлена) військовослужбовці збройних сил російської федерації, шляхом збройної агресії, спільно з представниками так званої «днр», які є частиною окупаційної адміністрації рф, здійснили тимчасову окупацію територій Донецької області, а саме м. Лиман Донецької області, з державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, іншими об`єктами. 

Надані стороною обвинувачення докази на підтвердження пред`явленого обвинувачення:

В судовому засіданні було допитано свідка обвинувачення ОСОБА_11 , який пояснив, що ОСОБА_7 після наказу про евакуацію особового складу обвинувачений залишився на окупованій території у м. Лиман Донецької області та працевлаштувався до МНС т.зв. ДНР, свідок особисто бачив ОСОБА_7 на своєму, тобто заступника начальника загону, робочому місці, останній був у формі «МЧС ДНР» та виконував свої службові обов`язки.

Крім того, в судовому засіданні свідок обвинувачення ОСОБА_12 пояснив, що він особисто доводив до відома особового складу наказ про евакуацію особового складу, проте обвинувачений залишився на території Лиманської громади, влаштувався до МНС т.зв. ДНР. В подальшому ОСОБА_13 зателефонував свідку та повідомив, що працює на своїй посаді, тільки при «ДНР». Після звільнення Лиману від окупації під час прибирання приміщення загону були знайдені документи «МЧС ДНР», з яких вбачалось, що ОСОБА_13 було призначено на посаду «заместителя начальника пожарно-спасательного отряда г. Красный Лиман». Вказані документи були передані органу досудового розслідування

На підтвердження вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, стороною обвинувачення надані наступні докази, які були судом досліджені, оголошені та перевірені на предмет їх достовірності в судовому засіданні.

Так, відповідно до витягу з наказу начальника ГУ Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області від 20.02.2020 року №42 о/с, призначено підполковнику служби цивільного захисту ОСОБА_7 , першого заступника начальника 21 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Донецькій області – заступником начальника 21 Державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Донецькій області. 
Згідно витягу з наказу ГУ Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області від 03.08.2022 року №396 о/с, підполковника служби цивільного захисту ОСОБА_7 заступника начальника 21 державного пожежно рятувального загону ГУ ДСНС України у Донецькій області звільнено із служби цивільного захисту.
Відповідно до витягну із висновку службового розслідування від 02.08.2022 року, зупинено службове розслідування за фактом співпраці з окупаційною владою, так званим «МЧС ДНР» деякий осіб 21 державного пожежно рятувального загону ГУ ДСНС України в Донецькій області, який залишився на непідконтрольній українській владі території. За порушення службової дисципліни, а саме: невиконання вимог Присяги та контракту, порушення законодавства України, підполковник служби цивільного захисту ОСОБА_7 , заступника начальника 21 державного пожежно-рятувального загону ГУ.
Відповідно до протоколу огляду від 23.02.2023 року, старшим слідчим третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Маріуполі) ТУ ДБР, розташованого у місті Краматорську, проведено огляд копії сторінки паспорту, що видано свідком. Об`єктом огляду є копія сторінок 10-13 паспорту НОМЕР_1 , що видана під час допиту свідком ОСОБА_11 . Відповідно до протоколу допиту свідка, ОСОБА_11 повернувся до м. Лиман Донецької області до 21. Державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України в Донецькій області за адресою: м. Лиман, вул. Свободи, буд. 1А де знайшов копію 1013 сторінок паспорту ОСОБА_7 . Оглядом встановлено, що кольорова копія виготовлена на одному аркуші паперу формату А 4, на якому видно сторінки паспорту ОСОБА_7 . Оглядом встановлено, що кольорова копія виготовлена на одному аркуші паперу формату А 4, на якому видно сторінку паспорту НОМЕР_1 , на зворотній стороні копії наявний рукописний напис, далі мовою оригіналу « Пишу тебе! Светлана!, я за неньку Украину но без этих бендер, Нацистов! И все это….сиксоты. ОСОБА_14 »
Відповідно до протоколу огляду від 23.02.2023 року, старшим слідчим третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Маріуполі) ТУ ДБР, розташованого у місті Краматорську, провів огляд наказів так званих «МЧС ДНР», що видані свідком під час допиту свідком ОСОБА_12 . Відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_12 повернувся до м. Лиман Донецької області до 21 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України в Донецькій області за адресою: м. Лиман, вул. Свободи, буд. 1А, де знайшов так званих «МЧС ДНР» від 226 лс та №235 лс. Оглядом встановлено, так званий наказ №226 лс від 30.06.2022 року, виданий «Министерством по делам гражданской обороны, чрезвычайным ситуациям и ликвидации последствий стихийных бедствий Донецкой народной республики (МЧС ДНР)» це виписка з наказу по особовому складу. Відповідно до вказаного наказу ОСОБА_15 призначено на посаду заместителя начальника государственного бюджетного учреждения «пожарно-спасательній отряд г. Красній Лиман министерства по делам гражданской обороні, чрезвычайным ситуациям и ликвидации последтвий стихийных бедствий донецкой народной республики». 
Відповідно до копії виписки з наказу № 226 лс від 30.06.2022 т.зв. «Министерства по делам гражданской обороны, чрезвычайным ситуациям и ликвидации последствий стихийных бедствий днр», зараховано до т.зв. «Министерства по делам гражданской обороны, чрезвычайным ситуациям и ликвидации последствий стихийных бедствий днр», ОСОБА_7 призначено на посаду заступника начальника государственного бюджетного учреждения «Пожарно-спасательный отряд г. Красный Лиман Министерства по делам гражданской обороны, чрезвычайным ситуациям и ликвидации последствий стихийных бедствий ДНР».

Мотиви суду

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.
Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 р.) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, Series А., заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями свідків, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.
Так, свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_11 під час судового допиту були послідовними щодо обставин, які мали істотне значення для правильного вирішення справи, – часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у інкримінованого йому злочині.
Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає зазначені докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, поза розумним сумнівом.
Разом з тим, суд критично оцінює позицію сторони захисту щодо відсутності в матеріалах кримінального провадження ухвали про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування у відношенні ОСОБА_7 , оскільки вказані доводи спростовуються ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.04.2023 року, відповідно до якої надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №62022050010000913 від 20.10.2022 року за підозрою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України (т.2, а.п. 188-190). 
Виходячи з зазначеного, судом достовірно встановлено, що дії ОСОБА_7 , який є громадянином України, вірно кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, як діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану.

Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений був осудним у розумінні ст. 19 КК України.
При призначенні покарання, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання суд виходить із наступного.

У відповідності до ч. 4 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.111 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.
Обставин, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання, також не встановлено.
Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_7 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, проте враховуючи також, що обвинувачений вчинив даний злочин умисно, усвідомлюючи свої дії, які полягли в участі громадянина України в незаконних воєнізованих формуваннях, створених на тимчасово окупованій території зайняття, з метою його перевиховання та упередження скоєння злочинів в подальшому, суд вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі з додатковим покаранням.
При цьому, визначаючи розмір призначеного покарання, суд враховує той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 , як громадянин України, вчинив злочин в період встановленого в Україні воєнного стану, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України, і що свідчить про те, що злочин має підвищену суспільну небезпечність, вчинив цей злочин умисно з прямим умислом. Також з огляду на вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, а також відсутність обставин, передбачених ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, суд, при призначенні покарання ОСОБА_7 , не вбачає підстав для застосування положень ст. 69 КК України.
Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 55 КК України, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю може бути призначене як основне покарання на строк від двох до п`яти років або як додаткове покарання на строк від одного до трьох років.  Позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткове покарання може бути призначене й у випадках, коли воно не передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за умови, що з урахуванням характеру кримінального правопорушення, вчиненого за посадою або у зв`язку із заняттям певною діяльністю, особи засудженого та інших обставин справи суд визнає за неможливе збереження за ним права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.
Таким чином, враховуючи характер кримінального правопорушення, вчиненого за посадою або у зв`язку із заняттям певною діяльністю, суд визнає неможливим збереження за ним права обіймати посади в органах ДСНС України, в зв`язку з чим вважає за необхідне, відповідно до ст. 55 КК України, призначити ОСОБА_7 додаткове покарання у вигляді позбавлення права займати посади в органах ДСНС України. 
Крім того, згідно статті 54 КК України засуджена за тяжкий чи особливо тяжкий злочин особа, яка має військове, спеціальне звання, ранг, чин або кваліфікаційний клас, може бути позбавлена за вироком суду цього звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.
Як встановлено судом ОСОБА_7 присвоєне спеціальне звання підполковника служби спеціального захисту. У зв`язку із тим, що обвинувачений, маючи спеціальне звання полковника служби цивільного захисту, добровільно зайняв посаду у незаконних правоохоронних органах так званої «ДНР», на думку суду, ОСОБА_7 необхідно призначити додаткове покарання у вигляді позбавлення спеціального звання підполковника служби цивільного захисту. 
Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку. 

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 слід обраховувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного його затримання.
Цивільний позов не заявлено. Процесуальні витрати на залучення експертів відсутні. Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України. 
Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7  визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України та призначити йому покарання у вигляді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, з позбавленням права обіймати посади в органах ДСНС України строком на 3 (три) роки, з  позбавленням спеціального звання підполковника служби цивільного захисту. 
Строк основного покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі обчислювати з моменту затримання ОСОБА_7 .
Строк додаткового покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення права обіймати посади в органах ДСНС України, обчислювати з моменту відбуття основного покарання.
Речові докази – кольорову копію паспорту НОМЕР_1 , копії наказів т.зв. «ДНР», як зберігаються в матеріалах кримінального провадження, зберігати в матеріалах кримінального провадження, протягом усього часу їх зберігання. 

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддя         ОСОБА_1 

Судді          ОСОБА_2 

ОСОБА_16