Копія:

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 січня 2026 року Справа № 608/348/25
Номер провадження2-а/608/5/2026
Чортківський районний суд Тернопільської області в складі :
головуючої судді Запорожець Л. М. 
за участю секретаря Фаштиковської М. І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові справу адміністративного судочинства за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про поновлення пропущеного строку, визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про поновлення пропущеного строку, визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.
В позовній заяві вказала, що постановою № 172 від 22.01.2025 року про адміністративне правопорушення винесеною ТВО начальна ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 , її визнано винною у вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у сумі 34000 гривень.
Відповідно до даної постанови, суть адміністративного правопорушення полягає в тому, що 17.01.2025 року, близько 11 год. 55 хв., посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 під час здійснення заходів мобілізації у ІНФОРМАЦІЯ_3 було виявлено, що 30.12.2024 року голова Нагірянської територіальної громади отримав розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.12.2024 року № 32751 на оповіщення військовозобов`язаних, які проживають на території Нагірянської ТГ. 
Згідно вказаного розпорядження військовозобов`язані, які проживають на території Нагірянської ТГ повинні прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 з 31.12.2024 по 06.01.2025 о 10.00 годині для уточнення військовозобов`язаних даних та проходження військово-лікарської комісії, однак у вказаний термін не прибули. 
Під час уточнення всіх обставин встановлено, що всупереч вимогам пункту 32 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних і резервістів затверджених постановою КМУ від 30.12.2022 посадовими особами Нагірянської ТГ не відібрані карти первинного обліку зазначених у розпорядженні військовозобов`язаних, не здійснили оповіщення зазначених у розпорядженні військовозобов`язаних за місцем їх проживання шляхом вручення під їх особистий підпис у картках первинного обліку або повістках, подано акти у яких вказано формальні відписки про те, що військовозобов`язані «на час оповіщення відсутні», не забезпечили контроль за прибуттям військовозобов`язаних до п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 з 3 військовозобов`язаних не оповіщено жодного. 
Позивачка вважає, що постанова ухвалена з порушеннями норм права і підлягає скасуванню через відсутність складу адміністративного правопорушення, недоведеність вини, а також порушення процесуальних норм. У постанові не вказано якими доказами підтверджується встановленні обставини, оскаржувала постанова містить лише загальні посилання на законодавчі норми із визначення змісту статті, без зазначення сутті правопорушення. 
Крім того, абсолютно не конкретизовано, що саме означає «здійснив оповіщення не в повному обсязі» та яких саме військовозобов`язаних не оповіщено. 
Так, на виконання розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.12.2024 року № 32751 військовозобов`язані згідно списку оповіщені нею шляхом надсилання повісток рекомендованими листами, що підтверджується витанціями про направлення рекомендованих листів. Що стосується військовозобов`язаних, які заарештовані, однак не проживають на території Нагірянської громади та відповідних старостинських округів, то нею вжито заходів щодо оповіщення та складено акт не проживання , та відібрано відповідні пояснення у членів сім`ї. 
Зазначає, що постанова була винесена 22 січня 2025 року, а її копію вона отримала засобами поштового зв`язку аж 06 лютого 2025 року.
Позивачка ОСОБА_1 просить поновити строк на оскарження постанови та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, а провадження у даній справі закрити. 
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, на адресу суду поступила заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просять задоволити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, судом належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, про що свідчить розписка про отримання судової повістки. Представником відповідача раніше подано відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позову просить відмовити, посилаючись на обставини, викладені у ньому. 
Суд, дослідивши зміст позовних вимог, враховуючи заяву позивача, відзив відповідача, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких мотивів. 
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Судом встановлено, що постановою № 172 від 22.01.2025 року про адміністративне правопорушення, винесеною ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 , ОСОБА_1 визнано винною у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у сумі 34000 гривень.
Зі змісту постанови вбачається. що 17.01.2025 року близько 11 год. 55 хв., посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час здійснення заходів мобілізації у ІНФОРМАЦІЯ_3 , було виявлено, що 30.12.2024 року голова Нагірянської територіальної громади отримав розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.12.2024 року № 32751 на оповіщення військовозобов`язаних, які проживають на території Нагірянської ТГ.
Згідно вказаного розпорядження військовозобов`язані, які проживають на території Нагірянської ТГ повинні прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 з 31.12.2024 по 06.01.2025 о 10.00 годині, для уточнення військовозобов`язаних даних та проходження військово-лікарської комісії, однак у вказаний термін не прибули.
Під час уточнення всіх обставин встановлено, що всупереч вимогам пункту 32 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних і резервістів затверджених постановою КМУ від 30.12.2022 посадовими особами Нагірянської ТГ не відібрані карти первинного обліку зазначених у розпорядженні військовозобов`язаних, не здійснили оповіщення зазначених у розпорядженні військовозобов`язаних за місцем їх проживання, шляхом вручення під їх особистий підпис у картках первинного обліку або повістках, подано акти у яких вказано формальні відписки про те, що військовозобов`язані «на час оповіщення відсутні», не забезпечили контроль за прибуттям військовозобов`язаних до п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 2 військовозобов`язаних не оповіщено жодного.
У постанові також вказано, що ОСОБА_1 своїми діями (бездіяльністю) не виконала розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 вих. №23982 від 04.11.2024 року, здійснила оповіщення не в повному обсязі та не забезпечила контроль прибуття військовозобов`язаних до ІНФОРМАЦІЯ_2 у вказані терміни, чим порушив вимоги ст. 15 ЗУ «Про оборону України», ст. 18 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» ст. 38 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», п. 32 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022 року, п. 12 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ від 16.05.2024 № 560.
Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» вказане порушення вчинене в особливий період, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. За вказане правопорушення на ОСОБА_1 штраф в сумі 34 000 гривень.
Суд зазначає, що в той же час фактичні обставини свідчать про наступне:
У постанові про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не вказано, якими доказами підтверджується встановленні обставини. Оскаржувала постанова містить лише загальні посилання на законодавчі норми, із визначення змісту статті, без зазначення сутті правопорушення. В постанові не конкретизовано, що саме означає «здійснив оповіщення не в повному обсязі» та яких саме військовозобов`язаних не оповіщено. 
Крім того, на виконання розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.12.2024 року № 32751 військовозобов`язані згідно списку оповіщені позивачем шляхом надсилання повісток рекомендованими листами, що підтверджується квитанціями про направлення рекомендованих листів.
Що стосується військовозобов`язаних, які зареєстровані, однак не проживають на території Нагірянської громади та відповідних старостинських округів, то позивачем вжито заходів щодо оповіщення та складено акт не проживання та відібрано відповідні пояснення у членів сім`ї, що підтверджується відповідними актами.
Таким чином, відомості ваикладені у постанові про обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУаАП, не підтвердженні будь-якими доказами. 
Відповідачем не доведено факту порушення позивачкою ОСОБА_1 законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в матеріалах адміністративної справи відсутні документи та матеріали, які можуть вважатись доказами вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КупАП, а саме: зміст постанови про накладення адміністративного стягнення не дає достатніх підстав зробити висновок про те, що позивачка вчинив дане адміністративне правопорушення. 
Всупереч вимог ст. 252 КУпАП, ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковник ОСОБА_3 виніс постанову про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності, що не ґрунтується на всебічному, повному об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Суд вважає, що притягнення позивачки ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, відповідачем в повному обсязі не були дотримані вищенаведені вимоги закону і під час цього не були вжитті всі заходи щодо повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мали значення для правильного вирішення справи.
Постанова ухвалена з порушеннями норм матеріального права і підлягає скасуванню через відсутність складу адміністративного правопорушення, недоведеність вини, а також порушення процесуальних норм.
Судом також встановлено, що позивачка ОСОБА_1 не була присутня при розгляді відповідачем справи про адміністративне правопорушення і винесенні оскаржуваної постанови, в постанові відсутній її підпис про отримання копії постанови.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ч. 6 т. 55 Конституції України закріплено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. 
Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням
права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно ч.1, ч.2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 1); повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 2); вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.З).
Частина 3 ст. 210-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період. Однак відповідальність настає виключно за наявності повного складу правопорушення (об`єктивна і суб`єктивна сторона).
У ситуації, що склалася, позивачка ОСОБА_1 здійснила оповіщення осіб, вказаних у розпорядженні, що підтверджується інформацією від 06.01.2025 року.
Позивачка ОСОБА_1 реально не могла «оповістити та забезпечити прибуття» осіб, які, зі слів родичів, перебувають за межами України.
За таких обставин, без наявності реальної можливості особою виконати покладені законом обов`язки, відсутній сам факт правопорушення (постанова ВС від 22.05.2018 р. у справі № 123/4567/17, в якій, зокрема, зазначено, що особа не може бути притягнута до відповідальності, якщо вона не мала змоги виконати припис через об`єктивні перешкоди).
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами є фактичні дані, що підтверджують або спростовують вину особи. Водночас презумпція невинуватості діє і в адміністративних правопорушеннях (рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2010, ст. 62 Конституції).
Постанова не містить жодних доказів, що позивачка ОСОБА_1 умисно ухилилася або свідомо проігнорувала вимоги закону. 
За ст. 245 КУпАП, провадження у справах про адмінправопорушення спрямовано на повне та всебічне з`ясування всіх обставин. 
За ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи зобов`язаний встановити, чи було вчинено правопорушення та чи винна особа.
Відповідач не перевірив належно подані позивачем документи. Це свідчить про порушення процедури та формальний підхід до розгляду справи.
Адміністративний штраф у розмірі 34 000 гривень має істотний характер і потрапляє під ознаки «criminalcharge» у розумінні ст. 6 Європейської конвенції з прав людини (рішення ЄСПЛ у справах «Engel та інші проти Нідерландів», «Бенхем проти Великої Британії»).
Відсутність детального з`ясування фактичних обставин, формальне накладення штрафу, а також недоведеність реальної шкоди мобілізаційним заходам свідчать про порушення права на справедливий розгляд.
Частиною 3 ст. 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.
Диспозиція цієї статті є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які стосуються оборони, мобілізаційної підготовки та мобілізації. 
Засади оборони України, а також повноваження органів державної влади, основні функції та завдання органів військового управління, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, обов`язки підприємств, установ, організацій, посадових осіб, права та обов`язки громадян України у сфері оборони визначає Закон України «Про оборону України».
Так, ст. 15 вищевказаного Закону визначає, що виконавчі органи сільських, селищних, міських рад у галузі оборонної роботи забезпечують, серед іншого, призов громадян на строкову військову службу, організацію та участь у здійсненні на відповідній території заходів, пов`язаних з мобілізаційною підготовкою, територіальною обороною та цивільним захистом, проведення мобілізації людських, транспортних та інших ресурсів в особливий період (абз. абз. 4, 6, 8ст. 15 Закон України «Про оборону України»).
Механізм реалізації повноважень та взаємодію між місцевими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від підпорядкування і форми власності, органами військового управління, органами та підрозділами, що входять до системи поліції, та посадовими особами територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з організації проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період; процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів визначає Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024 року(далі - Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період).
За приписами п. 6 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період включає, серед іншого: оповіщення резервістів та військовозобов`язаних про виклик до районного (об`єднаного районного) територіального центру комплектування та соціальної підтримки чи його відділу, міського (районного у містах, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу СБУ або відповідного підрозділу розвідувальних органів України; прибуття резервістів та військовозобов`язаних до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу СБУ або відповідного підрозділу розвідувальних органів, уточнення своїх персональних даних, внесення відповідних змін у військово-облікові документи та до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів; проходження резервістами та військовозобов`язаними медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Згідно з вимогами п. 12 цього Порядку виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад з отриманням розпорядження відповідного голови (начальника) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації) або відповідного керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки про проведення заходів мобілізації чи виклик резервістів та військовозобов`язаних районного (міського) територіального центру комплектування, зокрема:
- забезпечують доведення до підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, а також населення розпорядження керівника місцевої держадміністрації (військової адміністрації) або керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки про проведення заходів мобілізації чи виклик резервістів та військовозобов`язаних районного (міського) територіального центру комплектування;
- видають акти про проведення оповіщення резервістів та військовозобов`язаних, у яких зазначаються підстава та мета видання, перелік осіб, які підлягають оповіщенню, дата, час та місце їх прибуття, способи доставки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, який надіслав розпорядження, відповідальні особи за здійснення оповіщення, порядок здійснення контролю за оповіщенням та прибуттям військовозобов`язаних, інші питання;
- здійснюють оповіщення зазначених у розпорядженні резервістів та військовозобов`язаних за адресою місця проживання або адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання шляхом вручення повісток під їх особистий підпис;
- повідомляють письмово у триденний строк районному (міському) територіальному центру комплектування та соціальної підтримки про результати оповіщення та виконання резервістами та військовозобов`язаними вимог законодавства;
- невідкладно письмово повідомляють відповідному районному (міському) територіальному центру комплектування та соціальної підтримки про резервістів та військовозобов`язаних, які відмовилися від отримання повісток;
- забезпечують прибуття резервістів та військовозобов`язаних шляхом їх перевезення від дільниць оповіщення до пунктів збору районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або військових частин.
Відповідно до п. 32 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022 року, у разі отримання розпорядження відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів щодо оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх явку на призовні дільниці (пункти попереднього збору), до органів СБУ, розвідувальних органів для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, взяття на військовий облік, визначення призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних (резервістів) виконавчі органи сільських, селищних, міських рад:
- відбирають картки первинного обліку зазначених у розпорядженні призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
- здійснюють оповіщення зазначених у розпорядженні призовників, військовозобов`язаних та резервістів за місцем їх проживання (роботи, навчання) шляхом вручення повісток (додаток 11) або під їх особистий підпис у картках первинного обліку (додаток 3) та/або рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення для проходження базової військової служби, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечення їх своєчасного прибуття;
- у триденний строк письмово повідомляють районним (міським) територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки, органам СБУ, відповідним підрозділам розвідувальних органів про результати оповіщення, виконання призовниками, військовозобов`язаними та резервістами вимог законодавства;
- забезпечують контроль за прибуттям призовників, військовозобов`язаних та резервістів до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів.
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката (ст. 278 КУпАП).
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, протоколом про вилучення речей і документів тощо (ч. 1ст. 251 КУпАП).
Згідно з ч. ч. 1, 2ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище,ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Стаття 13 Конвенції передбачає право особи на ефективний засіб правового захисту. Позивачка ОСОБА_1 вимушена звернутись до суду, оскільки у межах адміністративного провадження її пояснення не були враховані, що фактично позбавило можливості відстояти свою правоту ще на стадії винесення постанови відповідачем.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставах яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
За змістом ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову. 
Таким чином, з цієї правової норми вбачається, що законодавцем встановлено презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача – суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.
Заразом для вирішення питання правомірності притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до статті 210-1 КУпАП встановленню підлягають наступні обставини: чи вчинені особою відповідні дії (бездіяльність), що становлять об`єктивну сторону вказаного правопорушення та стали підставою для прийняття рішення про притягнення до адміністративної відповідальності.
Проте, посадова особа відповідача при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача не врахувала вимоги даної статті щодо встановлення всіх обставин, які мали значення для вирішення справи, зокрема дані про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, обставини, за яких було вчинено правопорушення, зокрема чи не було вчинено позивачем певні дії в умовах крайньої необхідності і чи наявний в діях позивача склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.
У статті 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідач не вказав належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення посадова особа дотрималася вимог ст. 280 КУпАП та при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача врахувала вимоги щодо встановлення всіх обставин, які мали значення для вирішення справи.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а.
Також, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 року , заява № 36673/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватись до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатись від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року) вбачається, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.» Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ і на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (Справа Лучанінова проти України (рішення від 09.06.2011 року, заява № 16347/02)).
Відповідно до ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.
Відповідно до ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної
відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами ііротягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
За ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом.
Згідно ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1)залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2)скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий -: згляд до компетентного органу (посадової особи);
3)скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про ввзгіністративне правопорушення;
4)змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: посутність події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Суд також враховує позицію, вказану у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».
З врахуванням досліджених в судовому засіданні доказів, суд не має підстав для висновку, що при притягненні позивача до адміністративної відповідальності відповідачем в повному обсязі були дотримані вищенаведені вимоги закону і під час цього були вжиті всі заходи щодо повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мали значення для правильного вирішення справи.
За таких обставин, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є не доведеним.
З огляду на вищенаведене, вина позивача ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП, не була доведена «поза розумним сумнівом», тому постанова про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, є безпідставною та підлягає скасуванню.
Згідно ч.1 ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення, може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. 
Постанова винесена відповідачем 22 січня 2025 року. 
Копію постанови позивачка отримав засобами поштового зв`язку 06 лютого 2025 року. 
За таких обставин, суд вважає, що строк звернення до суду бува пропущений з незалежних від позивачки причин, а тому підлягає поновленню. 
Даний факт підтверджується тим, що на оскаржуваній постанові у графі про отримання, відсутні будь-які позначення (дата, підпис тощо), а також тим, що згідно трекінгу Укрпошти прослідковується, що конверт, який було направлено згадану Постанову було надіслано лише 29.01.2025 року.
Згідно з вимогам ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними-, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможлйв|йть такого поновлення.
Враховуючи всі наведені обставини, з огляду на відсутність належних та допустимих доказів щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, суд вважає, що відповідач протиправно притягнув позивачку ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим оскаржувана постанова начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_4 №172 від 22.01.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210- 1КУпАП є незаконною та підлягає скасуванню, а провадження - закриттю.
Керуючись ст. ст. 7, 9, ч. 3 ст. 210-1, 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 5, 6, 8-10, 72, 77, 90, 121, 122, 139, 161, 241-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про поновлення пропущеного строку, визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, задоволити.
Визнати поважними причини пропуску строку на звернення до суду та поновити позивачці ОСОБА_1 строк на звернення до суду для оскарження постанови №172 від 22.01.2025 року.
Визнати протиправною та скасувати постанову №172 від 22 січня 2025 року, винесену ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 34 000 гривень, за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного судучерез Чортківський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано, а разі апеляційного оскарження рішення - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Строк виготовлення повного тексту рішення 16 січня 2026 року.
Суддя: /підпис/
Згідно з оригіналом:
Оригінал рішення знаходиться в матеріалах справи № 608/348/25. 
Рішення набрало законної сили " " _________________ року.

Суддя: Л. М. Запорожець 

Копію рішення видано " " ________________ року.

Секретар: