РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

06 лютого 2026 року 	м. Рівне	№460/10472/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю 	
до	Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЛІНКС" 	
 	про стягнення адміністративно-господарських санкцій, -	

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (далі по тексту позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЛІНКС"(далі по тексту відповідач) про стягнення адміністративно-господарських санкцій в розмірі 348220,18 грн та пені в сумі 7138,51 грн, а всього в розмірі 355358,69 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, чим порушив вимоги Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні". Так, згідно розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу за рік становить 8 осіб. Відповідно до ст. 19 Закону №875-ХІІ кількість штатних працівників, яким встановлена інвалідність і мають працювати на робочих місцях 1, працевлаштовано 0, не працевлаштовано 1. Отже, норматив не був виконаний, відповідач не забезпечив працевлаштування осіб з інвалідністю, що згідно зі ст.20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" є підставою для сплати відповідачем адміністративно-господарських санкцій та пені в сумі 36140,79 грн. Просив позов задовольнити повністю.
Ухвалою від 20.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
26.06.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень вказано, що відповідачем не було порушено вимог Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" при здійсненні господарської діяльності, оскільки до жовтня 2024 року у Товариства середньооблікова чисельність штатних працівників була меншою ніж встановлена законодавством і відповідно у відповідача не виникало обов`язку щодо створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, проте з жовтня 2024 року кількість працівників зросла і товариством було працевлаштовано одну особу з інвалідністю.
01.07.2025 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що норматив створення робочого місця та працевлаштування особи з інвалідністю обраховується від середньооблікової чисельності штатних працівників за рік, як вбачається із долучених доказів Позивачем до позовної заяви середньооблікова кількість штатних працівників за рік у Відповідача складає (5+5+5+5+5+5+5+5+7+16+17+20/12 місяців (так як.= 100/12 місяців = 8,3 заокруглюємо до 8 осіб. 
Відповідно до колонки «Кількість осіб з інвалідністю у звітному періоді» по інформації з Податкового розрахунку Відповідача обраховуємо та інформації, що долучена Позивачем до позовної заяви: 0+0+0+0+0+0+0+0+0+1+1+1 = 3 / 12 місяців = 0,25 про що у висновку і зазначила Комісія) заокруглюється до 0. Тобто, за звітний 2024 рік у Відповідача кількість штатних працівників, яким встановлена інвалідність і мають працювати на робочих місцях відповідно до нормативу складає 0 осіб.
Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.
Відповідно до Розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, у 2024 році по Товариству з обмеженою відповідальністю "СПЛІНКС" :
середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу за рік 8;
середньооблікова чисельність штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність, 0;
норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю 1;
фонд оплати праці штатних працівників 5571522,86 грн;
середня річна заробітна плата штатного працівника 696440,36 грн;
кількість робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю 0;
сума коштів адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю 348220,18 грн.
У зв`язку з несплатою відповідачем адміністративно-господарських санкцій у встановлений термін останньому нарахована пеня в сумі 7138,51 грн
Несплата відповідачем адміністративно-господарських санкцій та пені стала підставою для звернення Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні, що гарантують їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, визначаються Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» №875-ХІІ від 21.03.1991 (далі Закон №875-ХІІ).
Згідно з частиною третьою статті 18 Закону №875-ХІІ підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини третьої статті 18-1 Закону №875-ХІІ державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.
Згідно з частинами першою та другою статті 19 Закону №875-ХІІ для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
Отже, Законом передбачені гарантії соціального захисту осіб з інвалідністю шляхом встановлення особливих вимог щодо організації робочого місця для такої особи та покладення на підприємства обов`язку забезпечувати для осіб з інвалідністю належні та безпечні умови праці з урахуванням медичних показань.
Частиною першою статті 20 Закону №875-ХІІ визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
Відповідно до частини другої статті 20 Закону №875-ХІІ порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120% річної облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.
Адміністративно-господарські санкції за незайняті особами з інвалідністю робочі місця не є податком, збором (обов`язковим платежем), обов`язкова сплата яких передбачена Конституцією України та іншими законами України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв`язку зі скоєнням правопорушення.
При вирішенні спору суд також бере до уваги те, що питання, пов`язані з обліком штатних працівників, регулюються Інструкцією зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005 № 286, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.11.2005 за № 1442/11722 (далі - Інструкція №286), дія якої згідно із пунктом 1.1 поширюється на всі юридичні особи, їх філії, представництва та інші відокремлені підрозділи, а також на фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю.
Відповідно до пункту 3.2 та підпунктів 3.2.1, 3.2.2, 3.2.5 Інструкції №286 середньооблікова кількість штатних працівників розраховується на підставі щоденних даних про облікову кількість штатних працівників, які повинні уточнюватись відповідно до наказів про прийом, переведення працівника на іншу роботу та припинення трудового договору. Облікова кількість штатних працівників за кожен день має відповідати даним табельного обліку використання робочого часу працівників, на підставі якого визначається кількість працівників, які з`явились або не з`явились на роботу. Середньооблікова кількість штатних працівників за місяць обчислюється шляхом підсумовування кількості штатних працівників облікового складу за кожний календарний день звітного місяця, тобто з 1 по 30 або 31 число (для лютого - по 28 або 29), включаючи вихідні, святкові та неробочі дні, і ділення одержаної суми на число календарних днів звітного місяця. Кількість штатних працівників облікового складу за вихідний, святковий і неробочий день приймається на рівні облікової кількості працівників за попередній робочий день. У випадку двох або більше вихідних чи святкових і неробочих днів підряд кількість штатних працівників облікового складу за кожний з цих днів приймається на рівні кількості працівників облікового складу за робочий день, що їм передував. При обчисленні середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу враховуються всі категорії працівників облікового складу, зазначені у пунктах 2.4, 2.5 цієї Інструкції, крім працівників, які перебувають у відпустках у зв`язку з вагітністю та пологами або для догляду за дитиною до досягнення нею віку, передбаченого чинним законодавством або колективним договором підприємства, включаючи тих, які усиновили новонароджену дитину безпосередньо з пологового будинку (підпункти 2.5.8 - 2.5.9 Інструкції). Облік цих категорій працівників ведеться окремо. Середньооблікова кількість штатних працівників за період з початку року (у тому числі за квартал, півріччя, 9 місяців, рік) обчислюється шляхом підсумовув
У пункті 2.4 Інструкції № 286 наведено перелік штатних працівників, які підлягають віднесенню до облікової кількості, а у пункті 2.5 цієї Інструкції наведено перелік працівників, які підлягають віднесенню до облікової кількості, але були тимчасово відсутні з певних причин.
Не включаються до облікової кількості штатних працівників працівники, прийняті на роботу за сумісництвом з інших підприємств (п.п. 2.6.1 п. 2.6 розділу 2 Інструкції №286).
Суд встановив, що середньооблікова кількість штатних працівників відповідача, починаючи з січня 2024 року по грудень 2024 року, становила 8 осіб.
Суд, повторно зауважує, що п.п. 3.2.2. п. 3.2 Інструкції № 286 встановлено, що при обчисленні середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу враховуються всі категорії працівників облікового складу, зазначені у пунктах 2.4, 2.5 цієї Інструкції, крім працівників, які перебувають у відпустках у зв`язку з вагітністю та пологами або для догляду за дитиною до досягнення нею віку, передбаченого чинним законодавством або колективним договором підприємства, включаючи тих, які усиновили новонароджену дитину безпосередньо з пологового будинку (підпункти 2.5.8 - 2.5.9 Інструкції). Облік цих категорій працівників ведеться окремо.
Також, виходячи з системного аналізу ч. 2 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» можна прийти до висновку, що відповідно до положень даної норми закону, дійсно підприємство, яке використовує найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу. Однак, даною нормою жодним чином не передбачено, що такий розрахунок проводиться виключно в Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску.
Згідно п.3.2.6 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005 №286 підприємство, що працювало неповний рік (сезонний характер виробництва або створення після січня, за винятком тих підприємств, які вимушено зупиняли виробництво з ініціативи адміністрації), середньооблікову кількість штатних працівників за рік визначає також шляхом підсумовування зазначеної кількості працівників за всі місяці роботи підприємства і ділення одержаної суми на 12.
Суд звертає увагу на те, що середньооблікова кількість найманих працівників збільшилася з 7 осіб до 16 у жовтні 2024 року, про що свідчить копія Реєстру роботодавців щодо виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністюю Отже суд приходить до висновку, що обов`язок щодо створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у товариства виник у жовтні 2024 року.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем з 07.10.2024 було працевлаштовано особу з інвалідність ІІІ групи, а саме - ОСОБА_1 . Факт працевлаштування підтверджується заявою про прийняття на роботу ОСОБА_1 від 07.10.2024, наказом директора товариства №45-К/ТР від 07.10.2024 про прийняття на роботу ОСОБА_1 , повідомленням про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту від 07.10.2024, квитанцією №2 ДПС України від 07.10.2024, довідкою до акта огляду МСЕК Серія РВН №0209389 від 06.03.2013.
Отже, подані разом із відзивом докази підтверджують відсутність у діях відповідача складу правопорушення, передбаченого Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», а тому немає підстав для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій.
Враховуючи викладене вище в сукупності, у задоволенні позову належить відмовити повністю.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЛІНКС" відмовити повністю. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 06 лютого 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - Рівненське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (вул. Замкова, 10 А/1,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 13979356) 
Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "СПЛІНКС" (вул. Волинської Дивізії, 11, кв.17,м. Рівне,Рівненський р-н, Рівненська обл.,33008, ЄДРПОУ/РНОКПП 41360758) 

Суддя       У.М. Нор