ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року 
м. Київ

справа № 742/2584/22
провадження № 61-1182св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

учасники справи:
позивач за первісним позовом - ОСОБА_1 ,
відповідачі за первісним позовом:  ОСОБА_2 , Управління містобудування та архітектури Прилуцької міської ради Чернігівської області, 
позивач за об`єднаним позовом - ОСОБА_3 ,
відповідачі за об`єднаним позовом:  ОСОБА_2 , Управління містобудування та архітектури Прилуцької міської ради Чернігівської області, 

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Управління містобудування та архітектури Прилуцької міської ради Чернігівської області про визнання незаконним та скасування реєстрації повідомлення про початок будівельних робіт та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Управління містобудування та архітектури Прилуцької міської ради Чернігівської області про усунення перешкод у користуванні спільним майном

за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Ткаченко Наталії Миколаївни на постанову Чернігівського апеляційного суду від 20 грудня 2024 року у складі колегії суддів: Мамонової О. Є., Висоцької Н. В., Шитченко Н.В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати незаконним та скасувати реєстрацію повідомлення про початок будівельних робіт щодо об`єкта з незначними наслідками (СС1) від 12 липня 2022 року № ЧГ051220707266 «Реконструкція житлової квартири № 56 під магазин непродовольчих товарів на АДРЕСА_2 ».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що він є власником квартири АДРЕСА_3 та проживає в ній разом із сім`єю. Поруч розташована квартира № 56 , власником якої є ОСОБА_2 . Позивач дізнався, що квартира № 56 переведена в нежитлове приміщення, і в ній виконуються ремонтні роботи для облаштування магазину. Квартира позивача є суміжною із квартирою відповідача, та має спільні огороджувальні конструктивні елементи, спільну мережу водопостачання, каналізації, вентиляції, газопостачання. Відповідачка не погоджувала з ним питання зміни цільового призначення приміщення, що порушує його права як співвласника цього будинку.

У лютому 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, у якому просила залучити її як третю особу на стороні позивача, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, та прийняти цю позовну заяву до спільного розгляду з цивільним позовом ОСОБА_1 ; усунути перешкоди у користуванні спільним майном шляхом зобов`язання ОСОБА_2 демонтувати самочинно встановлені сходи та навіс на прибудинковій території будинку АДРЕСА_2 до приміщення № 56.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 посилалася на те, що вона є власницею квартири АДРЕСА_4 , в якій вона проживає із сім`єю.

Після початку будівельних робіт суміжним власником квартири № 56 вона дізналась, що в неї за стіною буде магазин. Відповідачка здійснила втручання в несучі стіни та облаштування вхідної групи з віконного прорізу до магазину безпосередньо біля вікон її житлових кімнат.

Позивачка не надавала згоди на таку реконструкцію щодо створення магазину. Крім того, у відповідачка немає документів на земельну ділянку, що є прибудинковою територією багатоквартирного житлового будинку, для можливості облаштування магазину з відповідним цільовим призначенням.
Стверджувала, що ОСОБА_2 без згоди інших співвласників будинку самовільно встановила сходи на території загального користування, чим створила перешкоди в користуванні спільною власністю, а Управління містобудування та архітектури Прилуцької міської ради Чернігівської області такі дії незаконно погодило. Рішення щодо реконструкції спільного майна багатоквартирного будинку може бути прийняте лише його співвласниками і належить до повноважень зборів співвласників. Єдиною умовою, за якої для проектування реконструкції житлових приміщень містобудівні умови та обмеження не надаються, визначено відсутність зміни їх зовнішньої конфігурації. Наявність вхідної групи до магазину вказує на зміну зовнішніх геометричних розмірів, а тому документ на земельну ділянку та згода користувачів у цьому випадку є обов`язковим.

Звертала увагу, що подаючи документи про початок будівельних робіт, відповідачка внесла недостовірну інформацію про отримання згоди співвласників на проведення такої реконструкції своєї квартири під магазин непродовольчих товарів.

У зв`язку з цим позивачка просила позов задовольнити.

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області протокольною ухвалою від 14 лютого 2023 року позов ОСОБА_3 прийняв до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області рішенням від 17 квітня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив. У задоволенні позову третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_3 відмовив.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, оскільки співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , до складу яких також входить і відповідач, не створено об`єднання співвласників та не прийнято рішення про форму управління вказаним багатоквартирним будинком, його управителем визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Комфортні послуги» (далі - ТОВ «Комфортні послуги»), про що свідчить письмова згода, надана ОСОБА_2 на переведення житлового приміщення № 56 у нежитлове, тому отримання такої згоди від співвласників будинку не вимагається.

Крім того, позивач не надав доказів реальних перешкод у користуванні прибудинковою територією чи обмеження прав користування своєю власністю, що виключають порушення прав інших власників квартир.

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області додатковим рішенням від 18 липня 2024 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Ткаченко Н. М. про ухвалення додаткового рішення задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 по 7 000,00 грн з кожного в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині заяви відмовив.

Суд першої інстанції мотивував додаткове рішення тим, що під час ухвалення рішення по суті не вирішено питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Чернігівський апеляційний суд постановою від 20 грудня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 квітня 2024 року задовольнив частково. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на додаткове рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 липня 2024 року задовольнив. Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 квітня 2024 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив. 
Позов ОСОБА_3 задовольнив. Усунув перешкоди у користуванні спільним майном, за рахунок ОСОБА_2 ухвалив демонтувати самочинно встановлені сходи та навіс на прибудинковій території до об`єкта за адресою: АДРЕСА_5 . 
У задоволенні позову ОСОБА_3 до Управління містобудування та архітектури Прилуцької міської ради Чернігівської області відмовив. 
Вирішив питання про розподіл судових витрат.
Додаткове рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 липня 2024 року скасував. Заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Ткаченко Н. М. про стягнення витрат на правничу допомогу залишив без розгляду.

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що використання прибудинкової території має відбуватися за її призначенням, створення на прибудинковій території певних об`єктів (зокрема, сходів та навісу) має проводитися тільки за згодою співвласників і за умови, що такі об`єкти не призведуть до порушень прав інших співвласників у багатоквартирному житловому будинку. Земля, на якій відповідачка збудувала спірні об`єкти (сходи та навіс), є прибудинковою територією, призначена для розміщення й обслуговування житлового будинку і належних до нього будівель та споруд і має слугувати інтересам усіх мешканців цього будинку. З огляду на викладене та враховуючи відсутність згоди співвласників на облаштування вхідної групи та навісу, апеляційний суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Водночас апеляційний суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_3 до Управління містобудування та архітектури Прилуцької міської ради Чернігівської області про усунення перешкод у користуванні спільним майном задоволенню не підлягає, оскільки до зазначеного відповідача не заявлено жодних вимог.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд виходив з того, що порушенням його прав у спірному випадку є не сама по собі реєстрація повідомлення про початок будівельних робіт, а вчинення конкретних дій, які порушують його права, а саме будівництво сходів та навісу на території, яка належить власникам багатоквартирного будинку. Таким чином заявлені позовні вимоги не є ефективним способом захисту порушених прав позивача ОСОБА_1 , оскільки в спірному випадку права позивача можуть бути захищені лише шляхом усунення перешкод у користуванні майном.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи

У січні 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Ткаченко Н. М. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову Чернігівського апеляційного суду від 20 грудня 2024 року та залишити в силі рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 квітня 2024 року.

Підставою касаційного оскарження вказувала необхідність відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 02 листопада 2022 року у справі № 452/2808/19, від 14 лютого 2024 року у справі № 757/13549/16-ц та застосованих апеляційним судом в оскаржуваному судовому рішенні.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині усунення перешкод у користуванні спільним майном за рахунок відповідачки шляхом демонтування самочинно встановлених сходів та навісу на прибудинковій території до об`єкта, безпідставно виходив з того, що сходи та навіс є самочинними. При цьому суд не врахував, що в будинку, де знаходиться об`єкт реконструкції, не створене об`єднання співвласників, а сам житловий будинок має понад сто квартир та, відповідно, кількасот співвласників, частина із яких на даний час перебувають за межами України. З огляду на це невідомо в якій формі має надаватися згода всіх співвласників. 

Звертаючись до суду, позивачка не зазначила в який саме спосіб створена перешкода та яким чином вона мала намір використовувати прибудинкову територію. Тобто звернення позивачки до суду має ознаки зловживання своїм правом як співвласника багатоквартирного будинку з метою отримання вигоди, що у свою чергу має ознаки недобросовісності.

У березні 2025 року представник ОСОБА_3 - адвокат Дуденок О. О. подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила її відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін. Також просила стягнути з відповідачки на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді касаційної інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 лютого 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

21 лютого 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи 

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 25 квітня 2018 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25 квітня 2018 року.

ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 травня 2013 року є власником квартири АДРЕСА_4 .

ОСОБА_2 на праві власності належить квартира АДРЕСА_6 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 31 жовтня 2020 року.

Листом від 04 лютого 2022 року № 5 ТОВ «Комфортні послуги» як управитель житлового будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_2 надало згоду ОСОБА_2 на переведення житлового приміщення № 56 у нежитлове.

Наказом Управління містобудування та архітектури Прилуцької міської ради Чернігівської області від 23 травня 2022 року № 03-02М/06 затверджено Містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва щодо реконструкції житлової квартири № 56 під магазин непродовольчих товарів на АДРЕСА_2 . Вид будівництва: реконструкція без змін зовнішніх геометричних розмірів. Містобудівні умови зареєстровані в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва (далі - ЄДЕССБ) за реєстраційним номером МU01:4358-5998-3512-5065.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Експертне бюро «Рідний дім» провело роботи з технічного обстеження житлової квартири АДРЕСА_6 , з метою визначення фактичного технічного стану та надання у разі необхідності рекомендацій щодо усунення виявлених недоліків (дефектів, пошкоджень) для безпечної експлуатації, можливості виконання проектних робіт з реконструкції об`єкта - житлової квартири під магазин непродовольчих товарів з розширенням дверного прорізу у внутрішній несучій стіні між приміщеннями (№ 4 та № 5) за технічним паспортом. Згідно із звітом про проведення інструментального технічного обстеження житлової квартири АДРЕСА_6 встановлено технічний стан об`єкта як придатний до нормальної експлуатації.

06 липня 2022 року у Реєстрі будівельної діяльності щодо інформації про проектні документації ЄДЕССБ під реєстровим номером PD01:5052-2770-9625-3372 зареєстровано робочий проект від 01 червня 2022 року № 27/22, розроблений приватним підприємством «Модерн-XXI» щодо реконструкції житлової квартири № 56 під магазин непродовольчих товарів на АДРЕСА_2 .

12 липня 2022 року у Реєстрі будівельної діяльності щодо інформації про проектні документації ЄДЕССБ під реєстраційним номером ЧГ051220707266 зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт з реконструкції житлової квартири № 56 під магазин непродовольчих товарів на АДРЕСА_2 .

У листі від 12 серпня 2022 року № 02-16/2933 на запит адвоката Дуденок О. О. виконавчий комітет Прилуцької міської ради Чернігівської області повідомив, що дозвільна документація на проведення робіт з реконструкції об`єкта надається відповідно до статей 29, 34, 36, 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», постанов Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» та 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів». Станом на серпень 2022 року власник квартири АДРЕСА_6 , отримав містобудівні умови та обмеження на реконструкцію цієї квартири під магазин непродовольчих товарів, які зареєстровано в Реєстрі будівельної діяльності ЄДЕССБ за реєстраційним номером MUO1: 4358-5998-3512-5065 від 23 травня 2022 року для розроблення проектної документації. Також власник квартири отримав повідомлення, яке зареєстроване в Реєстрі будівельної діяльності ЄДЕССБ за реєстраційним номером ЧГ051220707266, що дає право на проведення будівельних робіт з реконструкції вищезазначеної квартири під магазин непродовольчих товарів. Будь-які інші документи на отримання дозволу з реконструкції квартири АДРЕСА_6 під магазин непродовольчих товарів, згідно із законодавством не вимагаються.

29 серпня 2022 року складено акт № 012-10/КО-705 обстеження житлової квартири АДРЕСА_6 , який затверджено 29 серпня 2022 року міським головою м. Прилук Попенко О. М. В акті зазначено, що з метою розгляду колективного звернення мешканців будинку АДРЕСА_2 комісія у присутності авторів звернення та ОСОБА_2 безпосередньо на місці провела візуальне обстеження квартири АДРЕСА_6 щодо наявності дозвільних документів на проведення робіт з її реконструкції під магазин непродовольчих товарів. Комісія встановила, що при проведенні робіт з благоустрою було пошкоджено існуюче асфальтне тротуарне покриття орієнтовною площею 10 кв. м без погодження з особами, відповідальними за авторський та технічний нагляд. За виявлене порушення адміністративна комісія при виконавчому комітеті Прилуцької міської ради притягнула ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності шляхом накладення штрафу. Комісія рекомендувала ОСОБА_2 відновити пошкоджене існуюче асфальтне тротуарне покриття орієнтовною площею 10 кв. м на АДРЕСА_2 , привівши його у попередній стан; виконати будівельні роботи шляхом підсилення металевої перемички ПР-1 бетонними подушками відповідно до проектної документації.

Наказом Управління містобудування та архітектури Прилуцької міської ради Чернігівської області від 12 травня 2023 року № 03-02А/44 об`єкту реконструкції - магазину непродовольчих товарів, що виник в результаті реконструкції житлової квартири АДРЕСА_6 , на підставі декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 28 квітня 2023 року ЧГ 101230417236 присвоєно адресу: АДРЕСА_5 . Інформацію про присвоєння адреси внесено до ЄДЕССБ та Державного реєстру речових прав.

Із фотографій, що містяться в матеріалах справи, відомо, що у зв`язку з проведенням реконструкції квартири під магазин ОСОБА_2 на прибудинковій території облаштувала сходи й навіс у несучій стіні, розширила віконний проріз та встановила вхідні двері.

2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 

Зміст касаційної скарги з урахуванням принципу диспозитивності свідчить про те, що постанова апеляційного суду оскаржена тільки в частині задоволених вимог позову та розподілу судових витрат, а тому переглядається лише у цій частині. 

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво 1)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року у справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав (частина друга статті 382 ЦК України).

Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками (частини друга, третя статті 42 ЗК України).

Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша статті 369 ЦК України).

Співвласники мають право, зокрема, вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників (пункт 1 частини першої статті 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників (частина друга статті 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Співвласники зобов`язані, зокрема, використовувати спільне майно багатоквартирного будинку за призначенням (пункт 3 частини першої статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

З огляду на зазначені норми права використання прибудинкової території має відбуватися за її призначенням; створення на прибудинковій території певних об`єктів (зокрема, бетонні сходи, пандус з бетону, бруківка, що прилягає до сходів та пандусу) має проводитися тільки за згодою співвласників і за умови, що такі об`єкти не призведуть до порушень прав інших співвласників у багатоквартирному житловому будинку; право спільної власності багатоквартирного будинку здійснюється співвласниками за їх згодою, а тому створення на прибудинковій території певних об`єктів (зокрема, бетонні сходи, пандус з бетону, бруківка, що прилягає до сходів та пандусу) вимагає погодження зв співвласниками.

Схожого за змістом висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 461/9578/15-ц (провадження № 14-175цс20).

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Цей спосіб пов`язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто для того, щоб подати цей позов необхідно, щоб суб`єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення. Цей спосіб захисту може знаходити свій прояв у вимогах про усунення перешкод у здійсненні права спільної власності між співвласниками (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 545/3728/16-ц (провадження № 61-9958св18)).

У постанові Верховного Суду від 27 січня 2023 року у справі № 621/2300/16-ц (провадження № 61-6391св20) зазначено, що «з аналізу цільового призначення земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, та норм статті 42 ЗК України вбачається, що земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і допоміжними приміщеннями є майном співвласників, які визначають порядок його використання. […] Прибудинкова територія багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_3 є особливим об`єктом права власності на землю чи користування нею, оскільки призначена для розміщення й обслуговування житлового будинку і належних до нього будівель та споруд та має задовольняти інтереси всіх мешканців цього будинку».

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2024 року у справі № 757/13549/16-ц (провадження № 61-12973св23) вказано: «виникнення прав на земельну ділянку у власника квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку пов`язане із набуттям у власність самої квартири або нежитлового приміщення, земельна ділянка при цьому не виступає самостійним об`єктом правочину, пов`язаного із переходом права власності на квартир у або нежитлове приміщення. Отже, сама по собі відсутність реєстрації за власником квартири або нежитлового приміщення багатоквартирного будинку права власності на земельну ділянку не позбавляє його права на захист своїх прав на володіння та користування земельною ділянкою, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія».

У постанові Верховного Суду від 14 грудня 2023 року у справі № 591/1849/20 (провадження № 61-18359св21) зазначено: «суди встановили, що ОСОБА_1 здійснено реконструкцію нежитлового приміщення зі збільшенням площі з 39,0 кв. м на 67,4 кв. м без отримання вихідних даних, повідомлення про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об`єкта до експлуатації та за відсутності правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Проведено добудову нежитлового приміщення з облаштуванням в несучій стіні багатоквартирного будинку окремого входу до нежитлового приміщення. У самовільно прибудоване нежитлове приміщення ОСОБА_1 завів газопровід і на зовнішню стіну, обклеєну горючим пінопластом, вивів димохід парапетного котла, із прибудови через зовнішню несучу стіну завів в будинок трубопровід, який має довжину 3 м і в пробитий в перекритті між першим та другим поверхами отвір виведений на другий поверх. Тобто, ОСОБА_1 здійснив реконструкцію належного йому нежитлового приміщення зі збільшенням його площі до 67,4 кв. м, а не лише провів роботи з влаштування засобів безперешкодного доступу осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення до нежитлового приміщення. Державний реєстратор приймаючи рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на нежитлове приміщення зі збільшеною площею 67,4 кв. м без дозвільних документів та зазначаючи підставу права виникнення права власності договір купівлі-продажу від 12 вересня 2008 року, не встановила відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. За таких обставин суди зробили обґрунтований висновок, що вказана забудова (реконструкція нежитлового приміщення зі збільшенням його площі) на земельній ділянці прибудинкової території багатоквартирного будинку ОСББ «Герасима Кондратьєва 127/2», з прибудовою до несучої стіни багатоквартирного будинку, яка є конструктивним елементом будинку та спільною сумісною власністю всіх співвласників будинку без їх згоди, є самочинним будівництвом. Тому державна реєстрація такої забудови проведена без законних підстав. Оскільки позивач заперечує проти знаходження на земельній ділянці, що перебуває у нього на праві постійного користування, самочинно збудованого нерухомого майна ОСОБА_1, тому відновлення порушених прав позивача можливе лише його знесенням».

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2024 року у справі № 523/8263/20 (провадження № 61-8041св23) вказано, що «рішення суду щодо демонтажу об`єкта нерухомості має бути виконуваним не лише у добровільному порядку, але й у примусовому (без участі відповідачки, але її коштом), враховуючи мету відповідного позову міської ради, формулювання такого рішення у резолютивній частині слід змінити, а саме: за рахунок відповідачки привести об`єкт за адресою: до попереднього стану шляхом знесення самочинної прибудови до цієї квартири на земельній ділянці, що є власністю територіальної громади м. Одеси».

За загальними правилами доказування, визначеними у статтях 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_3 посилалася на те, що вона є власницею квартири АДРЕСА_4 . Відповідачка здійснила втручання в несучі стіни та облаштування вхідної групи з віконного прорізу до магазину безпосередньо біля вікон її житлових кімнат.

Позивачка не надавала згоди на таку реконструкцію щодо створення магазину. Крім того, відповідачка немає документів на земельну ділянку, що є прибудинковою територією багатоквартирного житлового будинку, для можливості облаштування магазину з відповідним цільовим призначенням. Наявність вхідної групи до магазину вказує на зміну зовнішніх геометричних розмірів, а тому документ на земельну ділянку та згода користувачів в спірному випадку є обов`язковим. Встановленням сходів та навісу на прибудинковій території відповідачка створила позивачці перешкоди у користуванні прибудинковою територією житлового будинку. Крім того, такими діями відповідачка без жодних погоджень зі співвласниками житлового будинку відібрала у них право не частину земельної ділянки, чим спричинила їм незручності та порушила їхні права, свободи та законні інтереси.

Оцінюючи спірні правовідносини, Верховний Суд враховує, що використання прибудинкової території має відбуватися за її призначенням; створення на прибудинковій території певних об`єктів (зокрема, сходів та навісу над ними) має проводитися тільки за згодою співвласників і за умови, що такі об`єкти не призведуть до порушень прав інших співвласників у багатоквартирному житловому будинку; право спільної власності багатоквартирного будинку здійснюється співвласниками за їх згодою, а тому створення на прибудинковій території певних об`єктів (зокрема, бетонні сходи та навіс) вимагає погодження співвласників; земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належних до них будівель, споруд та прибудинкових територій, визначається співвласниками; земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і допоміжними приміщеннями є майном співвласників, які визначають порядок його використання.

Встановивши, що земельна ділянка, на якій відповідач збудував спірні об`єкти (сходи та навіс), є прибудинковою територією та призначена для розміщення й обслуговування житлового будинку і належних до нього будівель та споруд і має слугувати інтересам всіх мешканців цього будинку, і спірні об`єкти створені на прибудинковій території без погодження співвласників, апеляційний суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову шляхом усунення перешкод у користуванні спільним майном та зобов`язання відповідачки за її рахунок демонтувати самочинно встановлені сходи і навіс на прибудинковій території.

Аргументи касаційної скарги про те, що спорудження спірних об`єктів на прибудинковій території не потребувало згоди співвласників, є безпідставними та зводяться до неправильного тлумачення заявником наведених правових норм. 

З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що аргументи касаційної скарги (в межах доводів та вимог, які стали підставою для відкриття касаційного провадження) не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, а зводяться до незгоди заявника з ухваленим у справі судовим рішенням та необхідності переоцінки доказів у справі. Водночас суд касаційної інстанції є судом права, а не факту і згідно з вимогами процесуального закону не здійснює переоцінки доказів у зв`язку з тим, що це перебуває поза межами його повноважень.

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Постанова апеляційного суду в оскаржуваній частині відповідає вимогам закону, і підстав для її скасування немає.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки виконання постанови Чернігівського апеляційного суду від 20 грудня 2024 року було зупинено ухвалою Верховного Суду від 11 лютого 2025 року, у зв`язку із залишенням цього судового рішень без змін його виконання необхідно поновити.

Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України резолютивна частина постанови суду касаційної інстанції складається, в тому числі, і з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частин четвертої - шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У відзиві на касаційну скаргу представник позивачки просив стягнути з ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 8 000,00 грн.

На підтвердження витрат адвокат Дуденок О. А. надала:
- договір про надання правової (професійної правничої) допомоги від 24 травня 2024 року б/н;
- розрахунок витрат робочого часу, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги;
- докази направлення відзиву з додатками учасникам справи.

ОСОБА_2 та її представник не скористалися правом на заперечення розміру визначених адвокатом позивача витрат на правову допомогу, понесених ОСОБА_3 під час розгляду справи в касаційному суді, а тому немає підстав для їх зменшення.

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню витрати в розмірі 8 000,00 грн, понесені на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 141, 400, 401, 409, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Ткаченко Наталії Миколаївни залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського апеляційного суду від 20 грудня 2024 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Поновити виконання постанови Чернігівського апеляційного суду від 20 грудня 2024 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції в сумі 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Судді:	А. Ю. Зайцев	
		
	Є. В. Коротенко	
		
	М. Ю. Тітов