справа № 462/7321/25 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2026 року Залізничний районний суд м. Львова у складі: 

головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря: ОСОБА_2 ,
прокурора:   ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
захисника: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення 

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зубра Пустомитівського району Львівської області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , місце проживання якого зареєстроване та який фактично проживає на АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 409 КК України, суд
в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , під час проходження військової служби по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, в умовах воєнного стану, з метою ухилення від несення обов`язків військової служби шляхом підроблення документів та забезпечення подальшого звільнення з військової служби, у невстановлені слідством місці та час, але не пізніше 12.03.2025 року, у невстановленої слідством особи придбав завідомо підроблені документи - довідку військово-лікарської комісії на ім`я ОСОБА_4 від 06.03.2025 року №12817, видану ІНФОРМАЦІЯ_2 ; довідку ІНФОРМАЦІЯ_3 від 06.03.2025 року № на ім`я ОСОБА_4 ; військово-обліковий документ на ім`я ОСОБА_4 №5/9866 від 06.03.2025 року, виданий ІНФОРМАЦІЯ_2 ; витяг з Електронного реєстру військовозобов`язаних «Оберіг» на ім`я ОСОБА_4 , виданий ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з якими, на підставі ст. 53 графи «А» «Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, служби у військовому резерві військової служби», затвердженої наказом Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008 року, визнаний непридатним до військової служби з подальшим виключенням з військового обліку.
У подальшому, 13.03.2025 року близько 09.00 години солдат ОСОБА_4 , перебуваючи у розташуванні військової частини НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел на ухилення від несення обов`язків військової служби шляхом підроблення документів, в умовах воєнного стану, надав командуванню військової частини НОМЕР_1 вищезазначені завідомо підроблені документи, які начебто надають йому право на звільнення з військової служби за станом здоров`я, для підготовки та видання наказу про його звільнення з військової служби з виключенням з військового обліку, однак, виконавши усі дії, які ОСОБА_4 вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, так як його протиправні дії були викриті командуванням військової частини НОМЕР_1 . 
Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою.
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 409 КК України, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, шкодує про вчинене.
Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_4  у вчиненні закінченого замаху на ухилення від несення обов`язків військової служби шляхом підроблення документів, вчинений в умовах воєнного стану, доведена повністю і його органом досудового розслідування правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 409 КК України.
При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Положеннями ст. 50, 65КК України визначено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Отже, кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так і конкретним обставинам його вчинення, а також даним та особливостям особистості винного.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом насамперед питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон (ст.12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння.
Беручи до уваги те, що у ст.12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення в санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд у ході призначення покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.
Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду на мету і засади його призначення.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винуватого, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Пропорційність дискреційних повноважень суду забезпечується, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі.
Підставами для судового розсуду в ході призначення покарання є: кримінально-правові відносно визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, у яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, під час врахування пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (ст. 66, 67 КК України), визначення «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України, тощо; індивідуалізація покарання і конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, котра вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта (постанова об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 квітня 2022 року (провадження № 51-536кмо20).
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення..
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, характеризується умисною формою вини; конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, зокрема період вчинення, а саме під час запровадженого в країні воєнного стану; особу винного, який раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину, учасник бойових дій, військовослужбовець, на обліках в КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» та в психоневрологічному диспансері не перебуває, згідно службової характеристики характеризується посередньо, негативних характеризуючих даних щодо обвинуваченого за місцем його проживання судом не встановлено.
Виходячи з наведеного, враховуючи конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення,суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 409 КК України, як і просив це прокурор у виступі в судових дебатах.
Разом з тим, суд, приймаючи до уваги наведену обставину, яка пом`якшує покарання, відсутність обтяжуючих обставин, особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого,вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 ст.75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки його виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік, який буде оптимальним, покаже стійкість такого виправлення і неможливість вчинення ним в подальшому інших кримінальних правопорушень. На переконання суду застосування відносно ОСОБА_4 звільнення від відбування покарання з випробуванням не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини та легітимна мета покарання.
Суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. 
Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України зарахування строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Враховуючи, що суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, тому на підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_4 слід зарахувати в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 31.07.2025 року по 01.08.2025 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
До обвинуваченого ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 31.07.2025 р. (справа №463/2803/25) був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 28 вересня 2025 р. із визначенням застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів доходів громадян, що становить 60560,00 гривень. 
ОСОБА_4 01.08.2025 р. звільнений з-під варти у зв`язку із внесенням застави ОСОБА_6 , відтак з того часу до нього вважається застосованим запобіжний захід у виді застави. 
Підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу у виді застави до набрання вироком законної сили суд не вбачає, клопотання з цього приводу в учасників судового процесу відсутні, а тому зазначений запобіжний захід необхідно залишити до набрання вироком законної сили.
Після набрання вироком законної сили слід повернути заставодавцю ОСОБА_6 заставу в розмірі 60560,00 гривень.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Згідно вимог ст. 118 КПК України до процесуальних витрат належать витрати, пов`язані із залученням експерта. Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Із матеріалів справи вбачається, що документально підтверджені витрати на проведення експертизи по справі становлять 12033 гривень 90 копійок.
Керуючись ст. 50, 65-67, 409 КК України, ст. 118, 368, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд
у х в а л и в:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 409 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.
Зарахувати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 31.07.2025 року по 01.08.2025 року, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання із випробуванням протягом іспитового строку тривалістю один рік. 
Зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ст. 76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Відповідно до ч. 4 ст.76 КК України нагляд за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як військовослужбовцем, звільненим від відбування покарання з випробуванням, покласти на командира військової частини НОМЕР_2 , у разі зміни місця служби - на командира військової частини за новим місцем служби, а у разі звільнення з військової служби - контроль за виконанням вироку покласти на уповноважений орган з питань пробації.
Застосований доОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді застави залишити до набрання вироком законної сили.
Після набрання вироком законної сили повернути заставодавцю ОСОБА_6 /ІПН: НОМЕР_3 / заставу в розмірі 60560,00 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень, внесену на депозитний рахунок №UA598201720355219002000000757, банк ДКСУ м. Київ, код банку отримувача (МФО) 820172, ЄДРПОУ 26306742, одержувач Територіальне управління державної судової адміністрації України у Львівській області.
Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави 12033 гривень 90 копійок процесуальних витрат пов`язаних із залученням експерта для проведення судової технічної експертизи документів (висновок експерта №СЕ-19/114-25/15076-ДД від 07.07.2025) та судової почеркознавчої експертизи (висновок експерта № СЕ-19/114-25/15122-ПЧ від 18.07.2025)
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя: ОСОБА_1