СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2026 року м. Харків Справа № 913/266/20(711/8269/17) 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Істоміна О.А., суддя Шутенко І.А., 
за участю секретаря судового засідання Гаркуши О.Л.,
представників:
від позивача – Пилип В.М. (у режимі відеоконференції);

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх.2435Л/3) на рішення Господарського суду Луганської області від 20.03.2025 (суддя Масловський С.В., повний текст складено 31.03.2025) у справі №913/266/20(711/8269/17)
за позовом Публічного акціонерного товариства “Українська інноваційна компанія”, м.Сєвєродонецьк, Луганська область, 
до відповідача ОСОБА_1 , м.Черкаси, 
третя особа на стороні відповідача – Товариство з обмеженою відповідальністю “Компанія “Юнітранс-Агро”, м.Черкаси,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – арбітражний керуючий Новосельцев Володимир Петрович, м.Черкаси, 
про стягнення заборгованості за договором поруки

у межах справи №913/266/20 
за заявою кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮС-Металл", м.Київ, до боржника - Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія", м.Сєвєродонецьк, Луганська область, 
про банкрутство

ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2017 року Публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія" (далі – ПАТ "Українська інноваційна компанія") звернулося до Придніпровського районного суду м.Черкаси з позовом до ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 ) про стягнення заборгованості за договором поруки №03-2015-1п від 12.02.2015 у розмірі 620 354,91 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту в розмірі 526 747,82 грн., заборгованість за процентами в розмірі 66 023,87 грн., пеня в розмірі 20 139,75 грн. та інфляційні втрати в розмірі 7 443,47 грн.
Позовні вимоги мотивовані наступним. 11.09.2013 між ПАТ "Український інноваційний банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю “Компанія “Юнітранс-Агро” (далі - ТОВ "Компанія "Юнітранс-Агро", третя особа на стороні відповідача) укладено кредитний договір №09-2013, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на умовах невідновлювальної кредитної лінії з лімітом заборгованості 1 293 592,99 грн. терміном по 12.02.2018 включно, зі сплатою 25% річних. З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, 12.02.2015 між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки №03-2015-1п. З огляду на тривале невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, ПАТ "Українська інноваційна компанія" звернулося з позовом до суду.

Рішенням Придніпровського районного суд м.Черкаси від 07.07.2020 у справі №711/8269/17, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 20.10.2020, відмовлено в задоволенні позову ПАТ "Українська інноваційна компанія" до ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача: ТОВ "Компанія "Юнітранс-Агро", третя особа: арбітражний керуючий Новосельцев В.П., про стягнення заборгованості за договором поруки.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.06.2022 у справі №711/8269/17: 
касаційну скаргу ПАТ "Українська інноваційна компанія" задоволено;
рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 07.07.2020 та постанову Черкаського апеляційного суду від 20.10.2020 скасовано;
матеріали справи №711/8269/17 за позовом ПАТ "Українська інноваційна компанія" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором поруки передано до Господарського суду Луганської області, на розгляді якого перебуває справа №913/266/20 про банкрутство ПАТ "Українська інноваційна компанія".

Рішенням Господарського суду Луганської області від 20.03.2025 у справі №913/266/20(711/8269/17) позов ПАТ "Українська інноваційна компанія" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором поруки задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Українська інноваційна компанія" заборгованість за договором поруки №03-2015-1п від 12.02.2015 у розмірі 550 961,35 грн., у тому числі суму основного боргу за кредитним договором у розмірі 526 747,82 грн., пеню за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 20 139,75 грн., інфляційні втрати в розмірі 4 073,78 грн., та витрати зі сплати судового збору в розмірі 8 264,41 грн. В іншій частині позову відмовлено.
В основу рішення покладено наступні висновки суду. 
ПАТ “Українська інноваційна компанія” та ПАТ “Укрінбанк” є однією юридичною особою, відтак саме позивачу належить право вимоги за кредитним договором та договором поруки. Станом на момент укладення кредитного договору та договору поруки у позивача була наявна банківська ліцензія, позивач мав статус банківської установи. Втрата банківської ліцензії позивачем не звільняє відповідача від обов`язку належного виконання взятих не себе договірних зобов`язань. 
У зв`язку із неналежним виконанням позичальником (ТОВ "Компанія "Юнітранс – Агро") грошових зобов`язання за кредитним договором щодо повного та вчасного повернення кредитних коштів, станом на 30.09.2017 (дата позовної заяви) утворилась заборгованість за кредитним договором №09-2013 від 11.09.2013.
З урахуванням приписів ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), умов п.3.1 кредитного договору (у редакції додаткової угоди №2), фактичних обставин проведення платежів за кредитним договором та дати звернення позивача з розглядуваним позовом до суду (30.09.2017), Господарський суд Луганської області дійшов висновку про припинення поруки ОСОБА_1 за кредитним договором №09-2013 від 11.09.2013 у частині виконання основного зобов`язання за період з жовтня 2015 по березень 2017. Проте, судом першої інстанції встановлено, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором у частині виконання основного зобов`язання за період з квітня 2017 по лютий 2018. Відтак, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позов пред`явлено позивачем у межах шестимісячного строку після настання строку виконання чергового платежу за кредитною угодою, відповідно до графіку погашення заборгованості, а тому порука ОСОБА_1 за кредитним договором №09-2013 від 11.09.2013 у частині виконання основного зобов`язання за період з квітня 2017 по лютий 2018 не є припиненою. Підсумовуючи, суд першої інстанції виснував, що вимога позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором у сумі 526 747,82 грн. є законною, обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами, та такою, що підлягає задоволенню.
Відмова у стягненні відсотків за користування кредитом за період з 22.04.2016 по 23.04.2019 обумовлена тим, що 22.03.2016 Постановою Правління НБУ №180 було відкликано банківську ліцензію, яка (постанова) у подальшому хоча і була визнана протиправною та скасованою, обсяг цивільних прав та обов`язків позивача змінився, внаслідок чого останній втратив право на отримання відсотків за користування кредитом після 22.03.2016.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за період з 01.04.2017 по 30.09.2017 у розмірі 20 139,75 грн., Господарський суд Луганської області встановив, що позивачем допущені арифметичні помилки. За розрахунком суду, сума пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 01.04.2017 по 30.09.2017 складає 20 142,15 грн., але враховуючи принцип диспозитивності судового процесу, оскільки суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, місцевий господарський суд виснував, що сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача, складає 20 139,75 грн.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 7 443,47 грн. за період з квітня 2017 по вересень 2017, суд першої інстанції встановив, що позивачем допущені арифметичні помилки. За розрахунком суду, належна сума інфляційних складає 4 073,78 грн. 

Не погодившись із означеним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно з якою просить скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 20.03.2025 у справі №913/266/20 (711/8269/17) та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви ПАТ «Українська інноваційна компанія» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором поруки №03-2015-1п від 12.02.2015 у розмірі 550 961,35 грн., у тому числі суми основного боргу за кредитним договором у розмірі 526 747,82 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 20 139,75 грн., інфляційних втрат у розмірі 4 073,78 грн. відмовити в повному обсязі; стягнути з позивача судові витрати за подання апеляційної скарги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на наступне:
- у зв`язку із постановленням Господарським судом Черкаської області ухвали від 14.12.2022 у справі №925/979/17 про ліквідацію ТОВ "Компанія "Юнітранс-Агро", борг ТОВ "Компанія "Юнітранс-Агро" перед ПАТ «Український інноваційний банк» є погашеним;
- повідомлення про порушення основного зобов`язання №4941/0/2-15 від 20.11.2015 було направлено ТОВ "Компанія "Юнітранс-Агро" як позичальнику про порушення основного зобов`язання з вимогою виконати порушене зобов`язання у тридцятиденний строк, а саме погасити заборгованість за кредитним договором у повному обсязі. Відтак, з листопада 2015 року строк користування кредитом вважається таким, що сплив. Означене спростовує доводи суду першої інстанції щодо пред`явлення позову в межах шестимісячного строку після настання строку виконання чергового платежу за кредитною угодою згідно з графіком погашення заборгованості та ч.4 ст.559 ЦК України. Оскільки упродовж шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання, передбаченого п.6.2 кредитного договору, ПАТ «Українська інноваційна компанія» не пред`явило вимоги до поручителя ОСОБА_1 , його порука за договором від 12.02.2015 припинилася; 
- перерахунок інфляційних свідчить про арифметичні помилки позивача, але суд не перевірив розрахунок основного боргу та пені;
- відсутність банківської ліцензії у ПАТ «Українська інноваційна компанія» та реєстрації в якості банку позбавляє його права здійснювати банківську діяльність, включаючи стягнення кредитів.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 23.06.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; рішення Господарського суду Луганської області від 20.03.2025 у справі №913/266/20(711/8269/17) скасовано; ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог повністю; стягнуто з ПАТ "Українська інноваційна компанія" на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 12 396,61 грн.

Постановою Верховного Суду від 28.10.2025 касаційну скаргу ПАТ "Українська інноваційна компанія" задоволено частково, постанову Східного апеляційного господарського суду від 23.06.2025 у справі №913/266/20(711/8269/17) скасовано, справу №913/266/20(711/8269/17) направлено до Східного апеляційного господарського суду на новий апеляційний розгляд.
Скасовуючи постанову Східного апеляційного господарського суду, Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції безпідставно не надав належної правової оцінки доводам і доказам, які стосуються обґрунтованості / необґрунтованості позову по суті заявлених ПАТ "Українська інноваційна компанія" позовних вимог, а тому і не здійснив належного апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції та дійшов передчасного висновку про скасування зазначеного рішення.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2025 для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Істоміна О.А., суддя Плахов О.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.11.2025, зокрема, відкрито апеляційне провадження з нового розгляду у справі №913/266/20(711/8269/17). Запропоновано учасникам справи у строк по 15.12.2025 (включно) подати пояснення по суті розглядуваного спору з урахуванням постанови Верховного Суду. Призначено розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Луганської області від 20.03.2025 у справі №913/266/20(711/8269/17) на 07.01.2026.

15.12.2025 на поштову адресу суду від ОСОБА_1 отримано документ (вх.14410) під назвою «апеляційна скарга на Рішення Господарського суду Луганської області від 20.03.2025 року №913/266/20(711/8269/17) з урахуванням Постанови Касаційного Господарського суду Верховного Суду від 28.10.2025 року №913/266/20 (711/8269/17)». Означений документ розцінений судовою колегією як пояснення по суті розглядуваного спору з урахуванням постанови Верховного Суду, надання яких (пояснень) було запропоновано учасникам справи ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.11.2025. 
За змістом пояснень ОСОБА_1 зазначає наступне:
- згідно з кредитним договором ТОВ "Компанія "Юнітранс-Агро" виступає позичальником, а не майновим поручителем. Саме йому 20.11.2015 ПАТ «Укрінбанк» направило повідомлення №4941/0/2-15 про порушення основного зобов`язання з вимогою виконати його у тридцятиденний строк, а саме – погасити наявну заборгованість за кредитним договором у повному обсязі. Таким чином суд першої інстанції допустив підміну понять і неправильно визначив роль учасників договору, що змінило правовий режим та призвело до помилкових висновків;
- використання постанови Верховного Суду від 16.10.2024 у справі №913/266/20 є помилковим та суперечить висновкам Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №925/698/16, де прямо встановлено, що права вимоги за кредитним договором не перейшли до ПАТ «Українська інноваційна компанія», оскільки зміни до статуту не відповідають банківському законодавству. Постанова Верховного Суду від 16.10.2024 стосується процедури банкрутства та збереження зобов`язань як боргів (пасивів), а не прав на стягнення банківських кредитів (активів). Мотивувальна частина постанови Верховного Суду від 28.10.2025 у розглядуваній справі є «адаптацією» без відступу від висновків Великої Палати Верховного Суду, що є порушенням ст.287 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України). 

Інші учасники справи відповідних пояснень по суті розглядуваного спору з урахуванням постанови Верховного Суду не надали.

У зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії Плахова О.В., на підставі розпорядження керівника апарату суду від 05.01.2026, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Істоміна О.А., суддя Шутенко І.А. 

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 07.01.2026 позивач проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін. 
Інші учасники справи явку повноважних представників у судове засідання не забезпечили, про наявність поважних причин неявки суд завчасно не повідомили. Належне повідомлення останніх про дату, час та місце судового засідання підтверджене матеріалами справи.
Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
11.09.2013 між ПАТ "Український інноваційний банк" (банк за договором) та ТОВ "Компанія "Юнітранс-Агро" (позичальник за договором) укладено кредитний договір №09-2013 (далі – кредитний договір), за умовами пункту 3.1 якого (у редакції додаткової угоди №2 від 12.02.2015 до кредитного договору) банк надає позичальнику кредит на умовах невідновлювальної кредитної лінії (далі - кредит) з лімітом у розмірі 1 293 592,99 грн. на термін до 12.02.2018 з наступним графіком погашення заборгованості за кредитом: березень 2015 - 23 050,15 грн.; квітень 2015 - 23 530,36 грн.; травень 2015 - 24 020,57 грн.; червень 2015 - 24 521,00 грн.; липень 2015 - 25 031,86 грн.; серпень 2015 - 25 553,35 грн.; вересень 2015 - 26 085,71 грн.; жовтень 2015 - 26 629,17 грн.; листопад 2015 - 27 183,94 грн.; грудень 2015 - 27 750,27 грн.; січень 2016 - 28 328,40 грн.; лютий 2016 - 28 918,58 грн.; березень 2016 - 29 521,05 грн.; квітень 2016 - 30 136,07 грн.; травень 2016 - 30 763,91 грн.; червень 2016 - 31 404,82 грн.; липень 2016 - 32 059,09 грн.; серпень 2016 - 32 726,99 грн.; вересень 2016 - 33 408,80 грн.; жовтень 2016 - 34 104,81 грн.; листопад 2016 - 34 815,33 грн.; грудень 2016 - 40 540,65 грн.; січень 2017 - 41 385,25 грн.; лютий 2017 - 42 247,44 грн.; березень 2017 - 43 127,60 грн.; квітень 2017 - 44 026,09 грн.; травень 2017 - 44 943,30 грн.; червень 2017- 45 879,62 грн.; липень 2017 - 46 835,44 грн.; серпень 2017 - 47 811,18 грн.; вересень 2017 - 48 807,25 грн.; жовтень 2017 - 49 824,06 грн.; листопад 2017 - 50 862,06 грн.; грудень 2017 - 51 921,69 грн.; січень 2018 - 53 003,39 грн.; 12.02.2018 - повне погашення заборгованості.
Кредит використовується позичальником на поповнення оборотних коштів (п.3.2.1 кредитного договору).
Відповідно до п.3.3.1 кредитного договору видача кредиту проводиться на підставі письмової заяви позичальника, копій контрактів (договорів), інших документів, що підтверджують цільове призначення кредиту, після набрання чинності гарантійними документами, шляхом перерахування кредиту з рахунку для обліку заборгованості по кредиту, відкритого відповідно до умов цього договору, на поточний рахунок позичальника, відкритий в ПАТ «Укрінбанк». 
Згідно з абз.1 п.3.4.1 кредитного договору (у редакції додаткової угоди №2 від 12.02.2015) позичальник сплачує банку проценти в розмірі 25% річних. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту в останній робочий день поточного місяця. Проценти за кредитом нараховуються щомісячно на суму фактичної заборгованості за кредитом з дати її виникнення. Будь-який наступний період нарахування процентів у подальшому є період з першого по останній календарний день поточного місяця та до повного погашення заборгованості за кредитом. Нараховані проценти сплачуються позичальником у валюті кредиту з 01 по 10 число (включно) кожного наступного місяця, за місяцем нарахування процентів та одночасно з остаточним поверненням кредиту.
Граничним терміном повернення кредиту є 12.02.2018 (п.3.5.1 кредитного договору в редакції додаткової угоди №2 від 12.02.2015).
Пунктом 3.5.4 кредитного договору погоджено, що погашення заборгованості позичальника за цим договором здійснюється в наступній черговості: прострочена заборгованість за нарахованими процентами, прострочена заборгованість за кредитом, строкова заборгованість за нарахованими процентами, строкова заборгованість за кредитом, пеня за порушення строків повернення кредиту, сплати процентів, щомісячної комісії, штраф тощо.
За умовами п.3.7.1 кредитного договору (у редакції додаткової угоди №2 від 12.02.2015) забезпеченням виконання зобов`язань позичальника за цим договором є:
- житловий будинок та земельна ділянка, що є власністю ОСОБА_2 (майновий поручитель) та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (предмет застави/іпотеки);
- порука фізичної особи ОСОБА_1 (поручитель). Розпорядження (відчуження) предметом застави можливе лише за письмовою згодою банку.
Пунктом 7.3 кредитного договору погоджено, що у разі порушення строків сплати процентів за кредитом позичальник сплачує банку пеню за кожний день прострочення. Пеня нараховується на суму несплачених (несвоєчасно сплачених) процентів у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня. 
У разі порушення терміну повернення кредиту, у тому числі графіку зменшення ліміту кредитної лінії, позичальник сплачує банку пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня (п.7.4 кредитного договору).
Відповідно до п.7.6 кредитного договору пеня, передбачена пунктами 7.3-7.5 цього договору, нараховується банком за весь час існування простроченої заборгованості (до моменту виконання простроченого зобов`язання). До розрахунку пені включається день виникнення прострочення зобов`язань і не включається день виконання зобов`язань (погашення заборгованості), із розрахунку кількості днів у році, яка була обумовлена договором. Якщо день виникнення прострочення зобов`язання та день виконання зобов`язання (погашення заборгованості) співпадають, то розрахунок пені виконується за один день.
Згідно з п.8.1 кредитного договору останній набуває чинності з дати його підписання повноважними представниками позичальника та банку. Договір залишається чинним до повного виконання позичальником зобов`язань за цим договором (повної сплати позичальником заборгованості за кредитом, процентів, інших платежів за договором відповідно до умов договору).

12.02.2015 між ПАТ "Український інноваційний банк" (кредитор за договором) та фізичною особою ОСОБА_1 (поручитель за договором), який є поручителем за ТОВ "Компанія "Юнітранс-Агро" (позичальник за кредитним договором), укладено договір поруки №03-2015-1п (далі – договір поруки), за умовами п.1.1 якого поручитель поручається перед кредитором за виконання ТОВ "Компанія "Юнітранс-Агро" у повному обсязі зобов`язань по кредитному договору №09-2013 про відкриття невідновлювальної кредитної лінії від 11.09.2013, з урахуванням додаткової угоди №1 від 26.12.2013, додаткової угоди №2 від 12.02.2015 до нього, та тих, що будуть укладені в майбутньому між кредитором та позичальником, згідно з яким позичальнику надається кредит на умовах невідновлювальної кредитної лінії в розмірі 1 293 592,99 грн. на термін по 12.02.2018 включно зі сплатою процентів у розмірі 25% річних, з погашенням, згідно умов кредитного договору та всіх додаткових угод (договорів) до нього, зі сплатою інших платежів, передбачених кредитним договором, та відшкодування збитків кредитора, пов`язаних із невиконанням (несвоєчасним виконанням) позичальником зобов`язань за кредитним договором.
Відповідно до п.1.2 договору поруки поручитель зобов`язується нести перед кредитором солідарну з позичальником відповідальність за невиконання (порушення) останнім зобов`язань за кредитним договором.
Поручитель зобов`язаний самостійно контролювати виконання позичальником умов кредитного договору (своєчасне повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитом, пені та інших платежів), для чого він має право звертатись до кредитора за відповідною інформацією (п.2.1 договору поруки).
Пунктом 2.2 договору поруки погоджено, що у випадку порушення позичальником умов кредитного договору: непогашення позичальником кредиту, процентів за користування кредитом, пені та інших платежів у сумі та в строки, передбачені кредитним договором, поручитель зобов`язаний зробити це за позичальника протягом 5 робочих днів з дня порушення (невиконання, неповного виконання, неналежного виконання) позичальником відповідних умов кредитного договору.
Згідно з п.2.3 договору поруки у випадку, якщо позичальник прострочив погашення кредиту та здійснення інших платежів, передбачених кредитним договором, поручитель зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
За умовами п.3.1 договору поруки у випадку неперерахування суми заборгованості в строки, передбачені в п.2.2 цього договору, поручитель сплачує кредитору пеню, яка нараховується на суму несвоєчасно сплаченої заборгованості із розрахунку фактичної кількості днів її існування в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який нараховується пеня.
Договір поруки набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором та сторонами за цим договором (п.4.1 договору поруки).
Договір припиняється у випадках, передбачених чинним законодавством України (п.4.5 договору поруки).

За твердженнями позивача, з огляду на неналежне виконання ТОВ "Компанія "Юнітранс-Агро" (позичальником) грошових зобов`язань за кредитним договором щодо повного та вчасного повернення кредитних коштів, виникла заборгованість за кредитним договором станом на 30.09.2017 у розмірі 526 747,82 грн., яка складається із заборгованості за простроченим кредитом в розмірі 229 495,63 грн. та заборгованості за строковим кредитом у сумі 297 252,19 грн.
ПАТ "Українська інноваційна компанія", разом з іншим, відповідно до умов кредитного договору нараховано пеню в розмірі 20 139,75 грн., інфляційні в розмірі 7 443,47 грн. та відсотки за користування кредитом у розмірі 66 023,87 грн.
Враховуючи невиконання ОСОБА_1 як поручителем договірних зобов`язань, ПАТ "Українська інноваційна компанія" звернулося до суду з розглядуваною позовною заявою.

Судова колегія враховує наступне.
13.07.2016 наглядовою радою ПАТ «Український інноваційний банк» ініційовано проведення позачергових загальних зборів акціонерів, на яких прийнято рішення про перейменування ПАТ «Український інноваційний банк» на ПАТ «Укрінком», змінено місцезнаходження акціонерного товариства, затверджено нову редакцію його статуту, змінено види діяльності товариства за Класифікацією видів економічної діяльності (виключено «діяльність комерційних банків», за КВЕД 64.19) та призначено голову правління і членів правління.
Державна реєстрація відповідних змін до установчих документів банку була проведена цього ж дня приватним нотаріусом (реєстраційна дія №10741050132038947).
Відповідно до пункту 1.1 статуту акціонерного товариства в редакції від 13.07.2016 ПАТ «Укрінком» продовжує свою діяльність на підставі цього статуту шляхом зміни найменування з ПАТ «Український інноваційний банк» на ПАТ «Укрінком», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Український інноваційний банк».
Крім того рішенням позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ «Укрінком» від 28.03.2017 змінено назву акціонерного товариства на ПАТ «Українська інноваційна компанія», реєстрація здійснена 03.04.2017 за №10701200000007396.
Згідно з пунктом 1.1 статуту акціонерного товариства у редакції від 28.03.2017 ПАТ «Українська інноваційна компанія» продовжує свою діяльність на підставі цього статуту шляхом зміни найменування з ПАТ «Укрінком» на ПАТ «Українська інноваційна компанія», яке є набувачем усіх прав та обов`язків ПАТ «Укрінком» та ПАТ «Український інноваційний банк».
Судова колегія звертає увагу, що питання наявності або відсутності у ПАТ «Українська інноваційна компанія» прав кредитора у спірних правовідносинах є вирішеним. Так, безпосередньо у постанові від 28.10.2025 у справі №913/266/20(711/8269/17), направляючи означену справу на новий апеляційний розгляд, Верховний Суд зробив висновок, що ПАТ "Укрінбанк" та ПАТ "Українська інноваційна компанія" є однією й тією ж юридичною особою з одним й тим самим ідентифікаційним кодом 05839888, а зміни до статуту товариства не є реорганізацією в розумінні банківського законодавства і не впливають на обсяг прав та обов`язків відповідної юридичної особи щодо зобов`язань, які виникли до внесення відповідних змін до її статуту. 
У силу приписів ч.5 ст.310 ГПК України висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.
Відтак, саме ПАТ "Українська інноваційна компанія" належить право вимоги за кредитним договором та договором поруки.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом (Кредит) і не випливає із суті кредитного договору.
У силу приписів ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч.1). Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.3).
Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись, зокрема, порукою. 
Положеннями ст.553 ЦК України врегульовано, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч.1). Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі (ч.2). Поручителем може бути одна особа або кілька осіб (ч.3).
Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, визначені ст.554 ЦК України. 
Так, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1).
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.2).
Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.3).
За приписами ч.ч.1, 4 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, а також після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки.
Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст.530 ЦК України унормовано, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Приписи ст.525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.
Відповідно до положень ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Відповідно до приписів ч.1 ст.74, ч.1 ст.76, ч.1 ст.77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 4 ст.75 ГПК України унормовано, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як правильно встановлено Господарським судом Луганської області, ухвалою Господарського суду Черкаської області від 12.12.2017 у справі №925/979/17 (за заявою ініціюючого кредитора - Головного управління ДФС у Черкаській області до боржника - ТОВ "Юнітранс-Агро" про визнання банкрутом) визнані грошові вимоги ПАТ “Українська інноваційна компанія” у загальному розмірі 4 223 028,54 грн.
Під час розгляду справи №913/266/20(711/10273/17) (за позовом ПАТ "Українська інноваційна компанія" до відповідача-1 фізичної особи ОСОБА_2 , відповідача-2 фізичної особи ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідача – ТОВ "Компанія "Юнітранс-Агро", Служба у справах дітей Черкаської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки) судом встановлено, що на виконання умов кредитного договору, відповідно до меморіальних ордерів №7760830 від 13.09.2013, №7861940 від 18.09.2013, №8020962 від 23.09.2013, №8099957 від 26.09.2013, №8126025 від 27.09.2013, №8384343 від 01.10.2013, №8463955 від 03.10.2013, №8495496 від 04.10.2013, №8532579 від 07.10.2013, №8578462 від 08.10.2013, №8681151 від 11.10.2013, №8797279 від 16.10.2013, №9509616 від 05.11.2013, №9671143 від 11.11.2013, №10151267 від 28.11.2013, №11195124 від 26.12.2013, №2345202 від 27.02.2015, №2346959 від 27.02.2015, №7861940 від 18.09.2013 та виписки з банківського рахунку, банк перерахував позичальнику (ТОВ "Компанія "Юнітранс-Агро") кредитні кошти в загальному розмірі 3 517 954,03 грн.
ТОВ "Компанія "Юнітранс-Агро" зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів виконало не в повному обсязі, відповідно до меморіальних ордерів №454154 від 15.01.2015, №11720244 від 21.11.2014, №12962452 від 19.12.2014, №5796969 від 20.06.2014, №11054148 від 03.11.2014, №9559001 від 06.11.2013, №9707213 від 12.11.2013, №8628446 від 09.10.2013, №9001480 від 23.10.2013, №8139806 від 27.09.2013, №8504314 від 04.10.2013, №8114370 від 26.09.2013, №8136246 від 27.09.2013, №7810320 від 17.09.2013, №8059479 від 24.09.2013 повернуло кредитні кошти в загальному розмірі 2 224 361,04 грн.
У силу приписів ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені при розгляді справ №925/979/17 та №913/266/20(711/10273/17), не підлягають доказуванню. Судова колегія також звертає увагу, що відповідні обставини апелянтом не заперечуються. 

За твердженнями позивача, з огляду на неналежне виконання ТОВ "Компанія "Юнітранс-Агро" (позичальником) грошових зобов`язань за кредитним договором щодо повного та вчасного повернення кредитних коштів, заборгованість за кредитним договором станом на 30.09.2017 становить 620 354,91 грн., які складаються із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 526 747,82 грн., пені в розмірі 20 139,75 грн., інфляційних у розмірі 7 443,47 грн. та відсотків за користування кредитом у розмірі 66 023,87 грн.
Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач під час розгляду справи в Господарському суді Луганської області посилався на приписи ст.559 ЦК України та зазначав про припинення поруки у зв`язку із пропуском кредитором шестимісячного строку для пред`явлення вимоги поручителю (шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання).
Частинами 1, 4 ст.559 ЦК України (у редакції станом на дату укладення договору поруки і на дату пред`явлення позову) унормовано, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.
Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Згідно з ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. 
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України). 
У розумінні ч.2 ст.252 ЦК України календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном.
Господарський суд Луганської області правильно зауважив, що умова договору поруки про його дію до повного виконання зобов`язань за кредитним договором або договором поруки, не є строком, встановленим у договорі поруки, у розумінні ст.251, ч.4 ст.559 ЦК України.
Відтак, у розглядуваному випадку застосуванню підлягає саме припис, викладений у другому реченні ч.4 ст.559 ЦК України, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №2-1169/11, від 10.04.2019 у справі №604/156/14-ц, від 19.06.2019 у справі №523/8249/14-ц, від 03.07.2019 у справі №1519/2-3165/11, від 26.05.2020 у справі №638/13683/15-ц.
Строк, перебачений ч.4 ст.559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові до поручителя. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на преклюзивний характер строку поруки та зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення “пред`явлення вимоги” до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Вказане не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися із зазначеною вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Подібні правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №2-1169/11, на яку доречно послався Господарський суд Луганської області за змістом оскаржуваного рішення, а також у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.06.2024 у справі №161/8822/19.
З відповідним позовом про стягнення кредитної заборгованості з поручителя кредитор може звернутися протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем). Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №2-1169/11 та від 27.03.2019 у справі №200/15135/14-ц, на які доречно послався місцевий господарський суд, а також у постанові Верховного Суду від 20.09.2022 у справі №911/2796/21.
Згідно з ч.4 ст.559 ЦК України порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги у зв`язку з припиненням поруки за відповідною частиною основного зобов`язання. Вказане узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.06.2018 у справі №408/8040/12, від 20.06.2018 у справі №758/6863/14-ц, від 19.06.2019 у справі №523/8249/14-ц, від 27.03.2019 у справі №200/15135/14-ц, від 08.06.2021 у справі №202/781/14-ц, а також у постановах Верховного Суду від 10.12.2025 у справі №172/1176/16-ц, від 23.04.2025 у справі №172/1176/16-ц.
Отже, як правильно виснував Господарський суд Луганської області, встановлений у ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячний строк, слід обчислювати за кожним черговим платежем з моменту його прострочення, що є датою виконання основного зобов`язання. Подібний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 26.04.2023 у справі №756/3550/18.
Як зазначалося вище за текстом постанови, умовами пункту 3.1 кредитного договору (у редакції додаткової угоди №2 від 12.02.2015) передбачено, що погашення заборгованості по кредиту здійснюється позичальником щомісячно згідно з графіком погашення заборгованості по кредиту (починаючи з березень 2015 по 12.02.2018 – повне погашення заборгованості).
Згідно з випискою по особовому рахунку позичальника датою останнього платежу за кредитним договором є 15.01.2015 у сумі 20 154,21 грн. Крім того 01.09.2015 позичальником було зараховано суму погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 20 000,00 грн.
Відтак, з вимогою до ОСОБА_1 (як до поручителя) ПАТ "Українська інноваційна компанія" могло звернутися впродовж шести місяців з дати виникнення заборгованості за кредитним договором, з урахуванням графіку погашення заборгованості, зокрема протягом шести місяців з жовтня 2015. Як убачається з матеріалів справи, із розглядуваною позовною заявою ПАТ "Українська інноваційна компанія" звернулося 30.09.2017. За таких обставин судова колегія погоджується з висновком Господарського суду Луганської області про припинення поруки ОСОБА_1 за кредитним договором №09-2013 від 11.09.2013 у частині виконання основного зобов`язання за період з жовтня 2015 по березень 2017 на підставі ч.4 ст.559 ЦК України.
Натомість, зі змісту позовної заяви та доданого до неї розрахунку заборгованості вбачається, що ПАТ "Українська інноваційна компанія" заявлено до стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у частині виконання основного зобов`язання за період починаючи з квітня 2017.
З огляду на умови кредитного договору щодо погашення кредиту періодичними платежами, приймаючи до уваги заявлений позивачем до стягнення період заборгованості (з квітня 2017) та положення ч.4 ст.559 ЦК України (у редакції станом на дату укладення договору, а також на дату пред`явлення позову), Господарський суд Луганської області дійшов правильного висновку про те, що позов пред`явлено в межах шестимісячного строку після настання строку виконання чергового платежу за кредитним договором, згідно з графіком погашення заборгованості, внаслідок чого порука ОСОБА_1 за кредитним договором у частині виконання основного зобов`язання за спірний період не є припиненою. 
Означене, у свою чергу, свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором №09-2013 від 11.09.2013 у сумі 526 747,82 грн.
За змістом апеляційної скарги відповідач зауважує, що місцевий господарський суд не перевірив розрахунок основного боргу. Однак при цьому апелянт не посилається на наявність помилок у наданому позивачем розрахунку заборгованості, з яким погодився суд першої інстанції. Східний апеляційний господарський суд, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом, зауважує, що такий розрахунок відповідає умовам пункту 3.1 кредитного договору (у редакції додаткової угоди №2 від 12.02.2015 до кредитного договору) та є арифметично правильним. 

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на повідомлення про порушення основного зобов`язання №4941/0/2-15 від 20.11.2015 та зазначає, що останнє було направлено ТОВ "Компанії "Юнітранс-Агро", як позичальнику, про порушення основного зобов`язання з вимогою виконати зобов`язання у тридцятиденний строк, а саме погасити заборгованість за кредитним договором у повному обсязі (відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України). Відтак, на переконання апелянта, з листопада 2015 року строк користування кредитом вважається таким, що сплив. Апелянт наполягає на тому, що, оскільки упродовж шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання, передбаченого п.6.2 кредитного договору, ПАТ «Українська інноваційна компанія» не пред`явило вимоги до поручителя ОСОБА_1 , його порука за договором від 12.02.2015 припинилася.
Східний апеляційний господарський суд відхиляє означені доводи апелянта з огляду на наступне.
Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, на яку безпосередньо посилається апелянт, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Вимога про дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплату процентів повинна бути чітко та недвозначно сформульована, та прямо свідчити про волевиявлення позикодавця скористатися передбаченим законом правом.
Натомість, зі змісту повідомлення №4941/0/2-15 від 20.11.2015 (т.1 а.с.85) про порушення основного зобов`язання вбачається наступне. З метою забезпечення належного виконання ТОВ "Компанія "Юнітранс-Агро" (позичальником) зобов`язань за кредитним договором №09-2013 від 11.09.2013 між ПАТ «Укрінбанк» та ОСОБА_2 (іпотекодавець) був укладений іпотечний договір №09-2013-1з, згідно з яким іпотекодавець передав іпотекодержателю на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором у якості предмета іпотеки житловий будинок. У порушення умов кредитного договору позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого у нього перед кредитором виникла заборгованість. 
Повідомлення містить посилання на ст.35 Закону України «Про іпотеку». 
За змістом повідомлення ПАТ «Укрінбанк» вимагало відповідно до ст.35 Закону України «Про іпотеку» виконати порушене зобов`язання у тридцятиденний строк: погасити на користь ПАТ «Укрінбанк» наявну заборгованість у повному обсязі зі сплатою процентів за користування кредитом та інших передбачених кредитним договором комісій, з урахуванням усіх штрафних санкцій або на виконання ст.37 Закону України «Про іпотеку» передати добровільно предмет іпотеки у власність іпотекодержателя разом із усіма правовстановлюючими документами на предмет іпотеки, ключами, технічним паспортом оформити довіреність на право отримувати витяги з Єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно, дублікати правовстановлюючих документів на предмет іпотеки, та укладання договорів оренди з орендаторами (у разі їх наявності).
Кредитор також довів до відома, що, у випадку невиконання зобов`язань щодо сплати наявної заборгованості, буде змушений ініціювати процедуру прийняття у власність предмета іпотеки шляхом проведення реєстрації права власності за ПАТ «Укрінбанк» згідно з п.п.6.3, 6.4 іпотечного договору у позасудовий спосіб на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя та відповідно до норм ЦК України та ст.ст.35, 36, 37 Закону України «Про іпотеку». 
Проаналізувавши зміст означеного повідомлення, судова колегія робить висновок, що вимоги повідомлення фактично спрямовані до майнового поручителя ( ОСОБА_2 ) у порядку ст.ст.35, 36, 37 Закону України “Про іпотеку”, а не до ТОВ "Компанія "Юнітранс-Агро" як позичальника, як на тому наполягає апелянт.
За таких обставин повідомлення №4941/0/2-15 від 20.11.2015 не може бути розцінене як вимога про дострокове погашення кредиту відповідно до положень ч.2 ст.1050 ЦК України.
При цьому судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що в силу приписів ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. 
Відтак, сам лише факт направлення означеного повідомлення також на адресу ТОВ "Компанія "Юнітранс-Агро", усупереч твердженням апелянта, не свідчить, що останнє було направлено ТОВ "Компанія "Юнітранс-Агро" як позичальнику з вимогою погасити заборгованість за кредитним договором у повному обсязі (відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України).
З огляду на наведене, безпідставними є доводи апелянта про припинення поруки за договором від 12.02.2015 у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , разом з іншим, посилається на те, що в силу ухвали Господарського суду Черкаської області від 14.12.2022 у справі №925/979/17, якою, зокрема, постановлено ліквідувати ТОВ "Компанія "Юнітранс-Агро", борг ТОВ "Компанія "Юнітранс-Агро" перед ПАТ «Український інноваційний банк» є погашеним.
Надаючи оцінку означеним доводам скаржника, судова колегія зазначає наступне. 
За змістом ухвали Господарського суду Черкаської області від 14.12.2022 у справі №925/979/17 на виконання вимог ч.4 ст.90 Кодексу України з процедур банкрутства зазначено, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Кодексом строк або були відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню. У свою чергу, як зазначалося вище за текстом постанови, ухвалою Господарського суду Черкаської області від 12.12.2017 у справі №925/979/17 затверджено перелік конкурсних кредиторів ТОВ "Юнітранс-Агро", розмір їх вимог за грошовими зобов`язаннями, черговість задоволення кожної вимоги, зокрема визнано грошові вимоги ПАТ “Українська інноваційна компанія” в загальному розмірі 4 223 028,54 грн. Відтак, відсутні підстави стверджувати, що вимоги ПАТ «Український інноваційний банк» є погашеними. 
Крім того припинення основного зобов`язання внаслідок ліквідації юридичної особи - боржника за цим зобов`язанням не припиняє поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи боржника. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 04.10.2023 у справі №208/7124/13, від 26.07.2023 у справі №178/1252/13-ц, від 20.02.2020 у справі №910/2815/19.
Факт ліквідації боржника за основним договором із внесенням запису до відповідного реєстру про припинення юридичної особи за наявності заборгованості боржника за цим договором, яка не була погашена у процедурі ліквідації, не є підставою для припинення договору поруки, укладеного на забезпечення виконання боржником основного зобов`язання, та звільнення поручителя від відповідальності, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи - боржника. Відповідні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 12.01.2022 у справі №522/1792/19, від 16.09.2021 у справі №922/2869/17. 
Як установлено судом апеляційної інстанції та вказує сам апелянт, ухвала, якою постановлено ліквідувати ТОВ "Компанія "Юнітранс-Агро", постановлена 14.12.2022. Натомість, із розглядуваною позовною заявою ПАТ «Українська інноваційна компанія» звернулося до суду 30.09.2017, тобто до постанови суду про ліквідацію юридичної особи боржника (а отже і до здійснення запису в ЄДРПОУ) про її ліквідацію. Відтак, доводи скаржника про погашення основного зобов`язання та, відповідно, про припинення договору поруки є помилковими. 

Щодо заявленого ПАТ "Українська інноваційна компанія" розміру відсотків за користування кредитом Господарський суд Луганської області виснував наступне. Враховуючи те, що 22.03.2016 Постановою Правління НБУ №180 було відкликано банківську ліцензію, яка (постанова) у подальшому хоча і була визнана протиправною та скасованою, обсяг цивільних прав та обов`язків позивача змінився, внаслідок чого останній втратив право на отримання відсотків за користування кредитом після 22.03.2016. Оскільки позивачем заявлено вимогу про стягнення відсотків за користування кредитом за період з 01.04.2017 по 30.09.2017 (тобто, після відкликання ліцензії) у розмірі 66 023,87 грн., суд першої інстанції визнав таку вимогу позивача незаконною та необґрунтованою, а відтак такою, що задоволенню не підлягає.
Відповідні висновки Господарського суду Луганської області відповідачем за змістом апеляційної скарги не оспорюються.

Позивачем, разом з іншим, нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача пеню за прострочення сплати основного боргу за період 01.04.2017 – 30.09.2017 у розмірі 20 139,75 грн. та інфляційні за період 01.04.2017 – 31.07.2017 у розмірі 7 443,47 грн.
Відповідно до приписів ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Частиною 1 ст.546 ЦК України врегульовано, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. 
У розумінні положень ч.ч.1, 3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом (ч.2 ст.551 ЦК України).
За умовами п.3.1 договору поруки, у випадку неперерахування суми заборгованості в строки, передбачені в п.2.2 цього договору, поручитель сплачує кредитору пеню, яка нараховується на суму несвоєчасно сплаченої заборгованості із розрахунку фактичної кількості днів її існування в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який нараховується пеня.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за несвоєчасне повернення кредиту, Господарський суд Луганської області встановив, що позивачем при розрахунку були допущені арифметичні помилки. За розрахунком суду першої інстанції, сума пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 01.04.2017 по 30.09.2017 складає 20 142,15 грн. Однак, враховуючи принцип диспозитивності господарського судочинства, оскільки суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, Господарський суд Луганської області зробив висновок про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пеню за період з 01.04.2017 по 30.09.2017 у заявленому позивачем розмірі (20 139,75 грн.).
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не перевірив розрахунок пені, спростовуються змістом оскаржуваного рішення. Інших доводів у частині розгляду позовних вимог про стягнення пені, а також контррозрахунку апеляційна скарга відповідача не містить.
Частиною 2 ст.625 ЦК України врегульовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.
Господарський суд Луганської області, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних за несвоєчасне погашення кредиту, встановив, що позивачем при розрахунку були допущені арифметичні помилки. За розрахунком суду, сума інфляційних за несвоєчасне повернення кредиту, за заявлений позивачем період складає 4 073,78 грн. Саме означена сума інфляційних є обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами, та такою, що підлягає стягненню з відповідача.
За змістом апеляційної скарги обґрунтованість та арифметична правильність проведеного судом першої інстанції розрахунку інфляційних відповідачем не заперечується.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України". Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У цій справі апелянтові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків Господарського суду Луганської області.
Відтак, враховуючи, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які (доводи і вимоги апеляційної скарги) у даному випадку не підтверджують ухвалення оскаржуваного рішення із порушеннями, визначеними ст.277 ГПК України в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог у порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.
Відповідно до положень ст.129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Луганської області від 20.03.2025 у справі №913/266/20(711/8269/17) залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження визначені ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 19.01.2026.

Головуючий суддя О.Є. Медуниця

Суддя О.А. Істоміна 

Суддя І.А. Шутенко