Справа №519/2720/25 
Провадження № 2/519/173/26 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

04.02.2026 м. Південне
Південний міський суд Одеської області в складі :
головуючого судді Лемця С.П.,
за участі секретаря судового засідання Волкової Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, 

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 05.08.2010 рішенням Южного міського суду Одеської області шлюб між сторонами було розірвано, справа № 2-515/2010. 
Від даного шлюбу сторони мають сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На даний час позивач проживає та навчається на території республіки Польща. ОСОБА_3 навчається в профільній школі І ступеня №8 м. Забжу, яка входить до комплексу шкіл механічно-автомобільних, де навчається на денній формі навчання за професією механік автомобільних транспортних засобів. Навчання проводиться на безоплатній основі, термін закінчення навчання 31.08.2026.
Після досягнення позивачем повноліття з батька припинено стягнення аліментів, добровільно матеріальну допомогу він не надає. Син знаходиться на повному утриманні матері.
Відповідач працює у сфері будівництва в М. Одеса, де отримує стабільну заробітне плату та має можливість брати участь в утриманні повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.
Ухвалою Південного міського суду від 22.12.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Позивач в судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути за їх відсутності, позов підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заочного рішення не заперечує.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного.
Рішенням Южного міського суду Одеської області від 05.08.2010 у справі №2-515/2010 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини заробітку ОСОБА_2 щомісячно, починаючи з 09.06.2010, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімумудля дитини відповідного віку, до повноліття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13)
Від шлюбу сторони мають сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.8).
Згідно довідки від 08.10.2025 профільної школи І ступеня №8 м. Забжу, яка входить до комплексу шкіл механічно-автомобільних, де навчається на денній формі навчання за професією механік автомобільних транспортних засобів. Термін закінчення навчання – 31.08.2026 (а.с.16,17).
Статтею 199 CК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 “Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів” роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обидва з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч.2 ст.182 СК України).
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як зазначено у частині 1 статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача».
Суд вважає, що позивачкою ОСОБА_1 доведено належним чином підстави позову в частині того, що повнолітній син ОСОБА_3 , який продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги, яку його батько має можливість надавати сину.
В свою чергу, необхідно звернути увагу на те, що відомостей щодо необхідності та розміру витрат на проживання, оплату проїзду, витрат на канцелярське приладдя в місці проживання сина, а саме в Республіці Польща позивачкою подано не було.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Аналізуючи зазначені норми процесуального та матеріального права, правові висновки Верховного Суду, застосовуючи Європейську конвенцію з прав людини та практику Європейського суду з прав людини, з`ясовуючи вказані обставини справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів, на предмет пропорційності співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою у контексті конституційного принципу верховенства права та права на справедливий розгляд, та керуючись критерієм «поза розумним сумнівом», суд вважає, що, враховуючи засади справедливості, добросовісності та розумності, вік, стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, обов`язок матері утримувати дитину, розмір аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , необхідно визначити у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісяця.
При цьому суд звертає увагу на те, що належних та достовірних доказів того, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти у визначеному розмірі не надано.
Таким чином, враховуючи, що повнолітній ОСОБА_3 продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги батька, оскільки навчається на денній формі навчання та не має можливості працювати, а обставин, які б вказували на неможливість відповідача надавати таку допомогу судом не встановлено, ним самим не зазначено, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
За змістом ст. 191 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
Керуючись статтями 12-13, 76-81, 84, 280-289, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти, у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дати подачі позову 17.12.2025 й до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог статей 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи безпосередньо до Одеського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Сергій ЛЕМЕЦЬ