Справа № 456/6244/24                                Головуючий у 1 інстанції: Бучківська В. Л 
Провадження № 22-ц/811/1662/25                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 
Провадження № 22-ц/811/1661/25

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
05 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
головуючої: Н.П. Крайник 
суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 квітня 2025 року та на додаткове рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02 травня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

22 листопада 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №983016918 від 26.10.2020 року у розмірі 35 315,00 грн та понесені судові витрати.
Позов позивач обгрунтовував тим, що 26 жовтня 2020 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 983016918. Відповідачка за допомогою мережі Інтернет перейшла на офіційний сайт Товариства www.moneyveo.ua, ознайомилася з Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору, після чого добровільно без примусу чи тиску заявила про бажання отримання коштів, подавши відповідну Заявку, в якій вказала свої персональні дані, а саме прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання. Відповідач підписала кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV6Z67J. Зокрема, 26.10.2020 року о 16:34:57 год. відповідачка ввела ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснула кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору.
Отже, заповненням анкети-заяви відповідачка підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. 
Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» надало відповідачу кредит без конкретної споживчої мети на суму 14 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідачка зобов`язувалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі. 26.10.2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 14 000,00 грн на банківську карту № НОМЕР_1 , що свідчить про те, що відповідачка прийняла пропозицію кредитодавця ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». 
28.11.2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № №983016918 від 26.10.2020 року. 28.11.2019 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно якої строк дії договору продовжено до 31.12.2020 року. 31.12.2020 року між клієнтом та фактором укладено додаткову угоду №26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, згідно якої строк дії договору продовжено до 31 грудня 2021 року. В даній угоді договір факторингу №28/1118 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 року та №28/1118-01. 
31.12.2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 
31.12.2022 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 
31.12.2023 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року. 
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №114 від 28.12.2020 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 24 129,00 грн. У подальшому, 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого підлягав закінченню 04 серпня 2021 року. 
Крім того, ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод, а саме №2 від 03.08.2021 року та №3 від 30.12.2022 року, якими продовжено строк дії договору факторингу до 30.12.2024 року включно, всі інші умови залишились без змін. Предметом даного договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Право вимоги від клієнта до фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, встановленому в відповідному Додатку до договору. 
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 року до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 35 315,00 грн. 30.09.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та ТОВ «Юніт капітал» було укладено договір факторингу № 3009/24, відповідно до якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. 
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 3009/24 від 30.09.2024 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт капітал» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 35 315,00 грн. В ході передачі прав вимоги за факторинговими договорами, право вимоги за кредитним договором № 983016918 від 26.10.2020 року перейшло до позивача, що свідчить про факт отримання права грошової вимоги до відповідача в розмірі 35 315,00 грн.
Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.
18 квітня 2025 року представник ОСОБА_3 - Багрій Олег Любомирович подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення.
В обґрунтування заяви посилався на те, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15.04.2025 у справі №456/6244/24 у задоволенні позову ТОВ «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Представником відповідача у відзиві на позовну заяву відповідно до п.п. 8 п.3 статті 178 ЦПК України було вказано орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікував понести у зв`язку з розглядом справи в суді в розмірі 6 000,00 грн. Для надання правової допомоги, яка полягала у вивченні матеріалів справи та підготовці відзиву на позовну заяву, участі у судових засіданнях, 15.02.2025 року між відповідачем та адвокатом Багрій О.Л. було укладено договір про надання правової допомоги. На підтвердження розміру понесених відповідачкою витрат на професійну правничу допомогу 16 квітня 2025 року між нею та адвокатом Багрій О.Л. складено акт наданих послуг, згідно якого ОСОБА_1 сплачено 8000,00 гривень за надані адвокатом послуги.
Оскаржуваним додатковим рішенням заяву представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Багрія Олега Любомировича про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на користь ОСОБА_4 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн 00 коп.
Рішення та додаткове рішення суду оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал».
Вважає оскаржувані рішення незаконними та необґрунтованими, ухваленими з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали ряд додаткових угод, а саме №19 від 28.11.2019 року, № 26 від 31.12.2020 року, №27 від 31.12.2021 року, №31 від 31.12.2022 року, №32 від 31.12.2023 року, якими продовжено строк дії договору до 31 грудня 2024 року
Таким чином, з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії - з 28.11.2018 року по 31.12.2024 року.
Згідно п. 4.1. договору факторингу право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку.
28.12.2020 року відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №114 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року(з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 24 129 грн. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчили передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним Реєстром права вимоги.
02.10.2024 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало довідку, яка підтверджує відступлення права вимоги. Дана довідка належним чином оформлена так як містить підпис та печатку уповноваженої особи ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Отже, сторони виконали умови договору факторингу №28/1118-01 належним чином, оскільки підписали договір факторингу №28/1118-01, уклали відповідний реєстр прав вимоги та здійснили фінансування за відступлення прав вимоги відповідно до умов договору факторингу.
Таким чином, право вимоги перейшло від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку, а отже право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» 28.12.2020 року, тобто після укладання кредитного договору № 983016918 від 26.10.2020 року.
Вважає, що висновки суду в оскаржуваному рішенні є суперечливими, оскільки суд визнає, що за договорами факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, №05/0820-01 від 05.08.2020 та №3009/24 від 30.09.2024 право вимоги переходить в момент підписання реєстру боржників або акту прийому-передачі реєстру боржників. При цьому, Реєстр прав вимоги до договору факторингу від № 28/1118-01 від 28.11.2018, до якого включено кредитний договір № 983016918 від 26.10.2020 року укладено 28.12.2020 року, тобто через два місяці після укладення кредитного договору. Таким чином, на момент включення цього кредитного договору до реєстру, право вимоги вже існувало, а не було таким, що виникне в майбутньому. 
Таким чином, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, неправильно трактував положення договору та дійшов необґрунтованого висновку, що передача права вимоги відбувається у момент підписання договору.
Між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року. В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод, а саме №2 від 03.08.2021 та № 3 від 30.12.2022, якими продовжено строк дії договору факторингу до 30.12.2024 року включно, всі інші умови залишились без змін.
Предметом Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 є відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги.
30.05.2023 року відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 9 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 35 315,00 грн.
Витяг з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 підтверджує, що право вимоги за кредитним договором у № 983016918 від 26.10.2020 відступлено ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на законних підставах, а передача права вимоги відбулося відповідно до умов Договору факторингу. Оскільки строк дії цього договору був продовжений додатковими угодами до 2024 року, а передача права вимоги здійснена на підставі Реєстру прав вимоги № 9, відступлення відбулося в межах чинного на той момент зобов`язання. Таким чином, перехід права вимоги є правомірним і відповідає умовам договору.
ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали договір факторингу № 3009/24 від 30.09.2024 року, відповідно до якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором.
Відповідно до Реєстру Боржників за договором факторингу № 3009/24 від 30.09.2024 року від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 35 315,00 грн. Даний факт підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 3009/24 від 30.09.2024 року.
Таким чином, висновки суду першої інстанції суперечать фактичним обставинам справи та правовій природі договору факторингу, укладення яких пов`язано з переходом права вимоги саме з фактом підписання між сторонами реєстру прав вимог.
Враховуючи наведене, укладання договору факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до виникнення кредитних правовідносин з ОСОБА_2 від 26.10.2020 року не свідчить про недійсність передачі прав вимоги за таким договором новому кредитору, оскільки станом на момент укладення кредитного договору договір факторингу був чинним. Право вимоги по кредитному договору № 983016918 від 26.10.2020 року передані ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь ТОВ «Таліон Плюс» та в подальшому позивачу на підставі Реєстру, який оформлений належним чином.
Також, надані позивачем витяги з Реєстру прав вимоги до договорів факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, № 05/0820-01 від 05.08.2020 та № 3009/24 від 30.09.2024 підписані та мають печатки уповноважених осіб, а також зазначена вся важлива інформація, а саме номер реєстру, номер договору, дата договору, суми заборгованостей, реквізити сторін та відповідають вимогам, встановленим законом.
Крім того, обгрунтованість пред`явлених позивачем позовних вимог підтверджено наданим ТзОВ «Юніт Капітал»розрахунком заборгованості, з яких вбачається яким чином здійснювалось нарахування відсотків, підготовленим первісним кредитором - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та наступним кредитором - ТОВ «Таліон Плюс». На момент відступлення права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», в розрахунках заборгованості та реєстрі №114 від 28.12.2020 року вказана загальна сума заборгованості, на яку перейшло права вимоги до ТОВ «Таліон Плюс», що становить 24 129,00 грн на дату відступлення 28.12.2020 року.
Щодо оплати договорів факторингу зазначає, що у випадку відсутності фінансування, договори факторингу було б розірвано в односторонньому порядку кожним з клієнтів, що унеможливлює укладання додаткових угод до вказаних договорів, що чинні до сьогодні, а отже висновки суду першої інстанції необґрунтовані та суперечать дійсним обставинам справи.
У договорах факторингу чітко визначено, що моментом набуття права вимоги є підписання Реєстру прав вимог або Реєстру боржників та Акту прийому-передачі реєстру, а відтак позивач належним чином довів факт переходу права вимоги до відповідачки у даній справі.
Твердження суду на недоведеність переходу права вимоги у зв`язку з тим, що позивачем не долучено докази, що підтверджують оплату договорів факторингу є нікчемними. Враховуючи наведене, позивач підтвердив факт переходу права вимоги, оскільки він виконав умови договору факторингу, надавши відповідні документи.
Однак, з метою забезпечення повного, всебічного та об`єктивного розгляд справи, позивач в першій інстанції додав до матеріалів справи копію платіжної інструкції, що підтверджує проведення оплати за набуття права грошової вимоги за Договорами факторингу №3009/24 від 30.09.2024 (Додаток 2 до відповіді на відзив від 24.02.2025 року).
Також зазначає, що за наявності в договорі чіткої умови про перехід права вимоги в момент підписання відповідного реєстру та відсутності заперечень іншої сторони щодо цього, можна стверджувати про перехід права вимоги. Якщо предметом позову є стягнення заборгованості з боржника, а не визнання договору факторингу недійсним або неукладеним, то суд повинен розглядати саме питання існування заборгованості, а не оцінювати чинність договору факторингу. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, понесених стороною відповідача, зазначає, що такий розмір є завищеним, неспівмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт. При цьому, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази здійснення відповідачкою оплати витрат на професійну правничу допомогу, оскільки такі не містять квитанції до прибуткового касового ордера, платіжного доручення з відповідною відміткою банку або інших документів, що підтверджують фактичне здійснення нею фінансової операції. Вважає, що додаткове рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, неправильним дослідженням доказів та їх оцінки, а висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, у зв`язку з цим рішення є неправомірним та підлягає скасуванню.
       Просить рішення та додаткове рішення суду в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі. 
       24.11.2025 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 подав клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку судового рішення у справі №182/3836/24 (провадження № 61-9761ск25), ухваленого у подібних правовідносинах, оскільки спір у даній справі виник з аналогічних підстав, а саме порушення умов кредитного договору, який укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису, позивач набув право вимоги за ланцюжком договорів про відступлення права вимоги (факторингу), що згідно п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України є підставою для зупинення провадження у справі.
       Разом з тим, враховуючи, що зупинення провадження у справі на підставі п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України є правом суду, а не обов`язком, з метою дотримання розумних строків розгляду справи колегія суддів вважає за можливе у задоволенні поданого представником ОСОБА_1 - ОСОБА_5 клопотання про зупинення провадження у справі відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У пункті 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Судом встановлено, що 26 жовтня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 було укладено договір № 983016918, згідно якого Товариство зобов`язувалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети на суму 14000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно п. 1.3, п. 1.4 або п. 1.5 цього договору.
Кредит надано (договір укладено) строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (п. 1.2. договору № 983016918 від 26 жовтня 2020 року).
Згідно п. 1.3. договору № 983016918 від 26 жовтня 2020 року на період строку, визначеного п. 1.2. договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 1,59 відсотків від суми кредиту за кожен день користування кредитом.
Пунктом 1.4 договору № 983016918 від 26 жовтня 2020 року передбачено, що у випадку користування кредитом понад строк, встановлений п. 1.2 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовується і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,70% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити Товариству різницю між фактично сплаченими процентами за дисконтною та нарахованою базовою процентними ставками за весь строк користування кредитом (від дати отримання кредиту до фактичної дати його повернення).
В пункті 1.5. договору № 983016918 від 26 жовтня 2020 року зазначено, що базова процентна ставка за користування кредитом не застосовується протягом строку користування кредитом, вказаного в п. 1.2. цього договору, виключно за умови якщо розмір базової процентної ставки більший ніж 1,70 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, в усіх інших випадках нарахування процентів за базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до п. 1.4 цього договору.
Згідно п. 1.6. договору № 983016918 від 26 жовтня 2020 року позичальник зобов`язаний повернути Товариству кредит, нараховані проценти згідно п. 1.3 цього договору не пізніше строку, вказаного в п. 1.2 цього договору.
Встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало ОСОБА_2 14000,00 грн на банківську карту 5168-75ХХ-ХХХХ-6357 на виконання умов договору № 983016918 від 26 жовтня 2020 року, що підтверджується платіжним дорученням № 74ed3007-8928-4c919b5c64f9db57c0fe від 26 жовтня 2020 року.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 зобов`язання за кредитним договором № 983016918 від 26 жовтня 2020 року належним чином не виконувала, що призвело до виникнення у нею заборгованості за цим договором.
Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» покликалося на те, що право вимоги до боржника за договором № 983016918 від 26 жовтня 2020 року перейшло до нього на підставі договорів факторингу.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження переходу права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 983016918 від 26 жовтня 2020 року від первісного кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс», тому таке право вимоги не могло бути передано в подальшому на кожному етапі такої передачі, відтак позивачем не набуто у передбачений законом спосіб право вимоги за кредитним договором № 983016918 від 26 жовтня 2020 року, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. 
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на наступне.
Так, 28 листопада 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір факторингу № 28/1118-01, згідно якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язувалося відступити за плату Товариству з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.
Пунктом 4.1. договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним реєстром права вимоги.
Згідно п. 8.1. договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року цей договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками.
Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 цього договору, та закінчується 28 листопада 2019 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (п. 8.2 договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року).
У пункті 8.6 договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року передбачено, що додатки та додаткові угоди до даного договору набувають чинності з моменту їх підписання обома сторонами та становлять його невід`ємну частину.
28 листопад 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду № 19 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою продовжено строк дії договору до 31 грудня 2020 року, а всі інші умови договору залишено без змін.
31 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою викладено текст договору в новій редакції.
Зокрема, в пункті 4.1. нової редакції договору передбачено, що наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.
Додатковою угодою № 27 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеною між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» 31 грудня 2021 року, продовжено строк дії договору до 31 грудня 2022 року.
У подальшому додатковою угодою № 31 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеною між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» 31 грудня 2022 року, строк дії договору продовжено до 31 грудня 2023 року.
Додатковою угодою № 32 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеною між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» 31 грудня 2023 року, продовжено строк дії договору до 31 грудня 2024 року.
Згідно реєстру права вимоги № 114 від 28 грудня 2020 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за договором № 983016918 від 26 жовтня 2020 року.
Предметом відступлення договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року є в тому числі вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога), при цьому перелік кредитних договорів, за якими здійснюється відступлення, наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги, що є невід`ємною частиною договору.
У договорі факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, клієнт зобов`язувався передати фактору всі права вимоги, які зазначені в реєстрах прав вимоги. 
Відтак, фактичне відступлення прав вимоги не прив`язується виключно до моменту укладення договору, а відбувається на підставі реєстру, який містить перелік прав вимоги, що можуть виникати як до, так і після укладення договору факторингу.
Разом з тим, реєстр прав вимоги, до якого включена вимога за договором № 983016918 від 26 жовтня 2020 року, підписано 28 грудня 2020 року, тобто після укладення кредитного договору, а відтак право вимоги за цим договором вже існувало, а не було майбутнім. 
Отже, з моменту підписання реєстру права вимоги № 114 від 28 грудня 2020 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» набуло право вимоги за договором № 983016918 від 26 жовтня 2020 року, а також можливість розпоряджатися цим правом, в тому числі і відступати його на підставі договору факторингу.
05 серпня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» за грошові кошти та на умовах, визначених договором, відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» прав вимоги зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.
Пунктом 4.1. договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку.
Згідно п. 8.1. договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року цей договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками.
Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 цього договору та закінчується 04 серпня 2021 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (п. 8.2 договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року).
Додатковою угодою № 2 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, укладеною між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Онлайн фінанс» 03 серпня 2021 року, продовжено строк дії договору до 31 грудня 2022 року включно.
Згідно додаткової угоди № 3 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, укладеної між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Онлайн фінанс» 30 грудня 2022 року, продовжено строк дії договору до 30 грудня 2024 року включно, всі інші умови договору залишено без змін.
Згідно реєстру права вимоги № 9 від 30 травня 2023 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Онлайн фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за договором №983016918 від 26 жовтня 2020 року.
30 вересня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 3009/24, згідно якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» за плату зобов`язувалося відступити Товариству з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» права вимоги, строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне у майбутньому, до третіх осіб - боржників, перелік яких зазначено в реєстрі боржників, що формується згідно додатку № 1 до договору та є невід`ємною частиною договору.
В пункті 1.2 договору факторингу № 3009/24 від 30 вересня 2024 року передбачено, що перехід прав вимоги відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2.
Згідно п. 9.2. договору факторингу № 3009/24 від 30 вересня 2024 року договір набуває чинності з моменту його укладення сторонами.
Відповідно до п. 9.3 договору факторингу № 3009/24 від 30 вересня 2024 року строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 9.2 цього договору та закінчується 30 вересня 2026 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (п. 9.3 договору факторингу № 3009/24 від 30 вересня 2024 року).
Актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 3009/24 від 30 вересня 2024 року, що є додатком № 2 до договору факторингу № 3009/24 від 30 вересня 2024 року, підтверджується, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» прийняло реєстр боржників. 
Згідно реєстру боржників, підписаного 30 вересня 2024 року, що є додатком № 1 до договору факторингу № 3009/24 від 30 вересня 2024 року, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за договором №983016918 від 26 жовтня 2020 року.
У вищезазначених договорах факторингу сторони погодили момент переходу права вимоги підписанням відповідних реєстрів прав вимоги та реєстрів боржників. 
На момент підписання зазначених вище реєстрів, що є додатками до договорів факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» № 3009/24 від 30 вересня 2024 року та між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», право вимоги до ОСОБА_2 за договором №983016918 від 26 жовтня 2020 року було дійсним, а відтак могло бути передано. 
Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» набуло право вимоги до ОСОБА_2 за договором № 983016918 від 26 жовтня 2020 року. 
Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за договором № 983016918 від 26 жовтня 2020 року, розмір такої становить 35315 грн, з яких 14000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту та 21315 грн - заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
При цьому, як убачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, проценти за користування позичальником кредитними коштами нараховувалися до 30 травня 2023 року.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.
Оскільки договір №983016918 від 26 жовтня 2020 року укладено на 30 днів, строк дії договору закінчився 25 листопада 2020 року, тому нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставним.
У той же час, умовами договору №983016918 від 26 жовтня 2020 року передбачена дисконтна процентна ставка та базова процентна ставка для нарахування процентів за користування кредитними коштами.
Дисконтна процентна ставка в розмірі 1,59 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом застосовується у випадку користування кредитними коштами лише в межах встановленого договором тридцятиденного строку кредитування.
Відтак, для застосування дисконтної процентної ставки позичальнику необхідно повністю сплатити заборгованість за кредитом протягом тридцяти днів з моменту його отримання.
Крім того, у пункті 1.4. договору №983016918 від 26 жовтня 2020 року передбачено, що у випадку користування кредитом понад строк, встановлений п. 1.2 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна в розмірі 1,70 % від суми кредиту за кожен день користування кредитними коштами, починаючи з дати отримання кредиту.
З огляду на те, що станом на 25 листопада 2020 року, тобто на день закінчення строку дії договору №983016918 від 26 жовтня 2020 року, позичальник не сплатив заборгованість за кредитом, проценти за користування кредитними коштами підлягали нарахуванню за базовою процентною ставкою, що становить 1,70 % від суми кредиту, починаючи з першого дня користування кредитними коштами.
Таким чином, за користування кредитними коштами за договором № 983016918 від 26 жовтня 2020 року за період з 26 жовтня 2020 року до 25 листопада 2020 року підлягали нарахуванню проценти в розмірі 7140 грн (14000 х 1,7 % х 30 днів = 7140 грн).
Отже, станом на 25 листопада 2020 року заборгованість ОСОБА_2 за договором №983016918 від 26 жовтня 2020 року становила 21 140,00 грн, з яких 14000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту та 7140,00 грн - заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, в подальшому ОСОБА_2 сплачувала кошти на погашення наявної у неї заборгованості, а саме: 155 грн - 28 листопада 2020 року, 15 грн - 06 грудня 2020 року, 4695,00 грн - 17 грудня 2020 року та 10129,00 -28 грудня 2020 року, сплативши всього 14994 грн.
Враховуючи наведе, колегія суддів приходить до висновку, що внаслідок неналежного виконання умов договору № 983016918 від 26 жовтня 2020 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», що набуло право вимоги за цим договором, в розмірі 6146 грн (21 140,00 грн - 14994 грн = 6146 грн). 
Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», то на підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» підлягає стягненню 421,50 грн судового збору за подання позову та 632,25 грн судового збору за подання апеляційної скарги, що є пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 
18.04.2025 року представник ОСОБА_1 – ОСОБА_5 звернувся до суду з заявою про стягнення з позивач в користь відповідача 8000 грн витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження понесення яких надав договір про надання правової допомоги від 15 лютого 2025 року, додаток до договору про надання правової допомоги від 15 лютого 2025 року, акт приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 15 лютого 2025 року, складений 16 квітня 2025 року, з переліком юридичних послуг, що надавалися, кількості часу, затраченого на їх надання та вартості цих послуг, а також розрахункову квитанцію № 000001, що підтверджує оплату наданих послуг на підставі договору про надання правової допомоги від 15 лютого 2025 року в сумі 8000 грн.
Заперечуючи щодо стягнення на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» покликалося на те, що розмір зазначених відповідачем витрат на правову допомогу не відповідає критерію реальності, співмірності, а також розумності їхнього розміру, оскільки згідно акту приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 15 лютого 2025 року, складеного 16 квітня 2025 року, надана ОСОБА_1 правнича допомога полягала лише у підготовці відзиву на позовну заяву та участі адвоката в судових засіданнях.
Надаючи оцінку розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу, колегія суддів враховує участь представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 в судових засіданнях суду першої інстанції з розгляду даної справи, що підтверджується протоколами судових засідань, та підготовку відзиву на позовну заяву, який містить посилання на норми закону та їх аналіз, а також правові висновки Верховного Суду, що стосуються предмету спору.
Враховуючи складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, беручи до уваги заперечення позивача щодо стягнення на користь відповідачки витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн, що відповідає критеріям розумності та справедливості.
Крім того, звертаючись з позовом та з апеляційною скаргою, Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» просило стягнути з відповідача на свою користь понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12000 грн.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги № 0110/24 від 01 жовтня 2024 року, додаткову угоду № 7 до договору про надання правничої допомоги №0110/24 від 01 жовтня 2024 року, акти прийому-передачі наданих послуг від 01 жовтня 2024 року та від 12 травня 2025 року з зазначенням переліку правових та юридичних послуг, що надавалися, кількості часу, затраченого на їх надання та вартості цих послуг. 
Отже, позивачем доведено, що ним понесено витрати на професійну правничу допомогу на загальній сумі 12000 грн у зв`язку з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанцій.
Разом з тим, враховуючи, що позовні вимоги ТзоВ «Юніт Капітал» задоволено частково, складність справи, співмірність складності справи та обсягу виконаної адвокатом роботи, беручи до уваги критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерії розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» підлягає стягненню 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3000 грн, а з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 4000 грн понесених витрат за надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи наведене, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1000 грн (4000 грн - 3000 грн = 1000 грн) понесених витрат за надання правничої допомоги.
Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено - 05 грудня 2025 року.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» задоволити частково.
Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 квітня 2025 року та додаткове рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02 травня 2025 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за договором № 983016918 від 26 жовтня 2020 року в розмірі 6146 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» 421,50 грн судового збору за подання позову та 632,25 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на користь ОСОБА_1 1000 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 05 грудня 2025 року.

Головуючий:        Н.П. Крайник 

Судді:        Я.А. Левик 

               М.М. Шандра