ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
(додаткова)
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" листопада 2025 р.           Справа№ 910/917/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Андрієнка  В.В.
суддів:            Шапрана  В.В. 
          Буравльова  С.І. 
  
розглянувши у порядку письмового провадження заяву   Державного підприємства "Адміністрація річкових портів" 
про ухвалення додаткового рішення
за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «П`ятий експедиційний загін підводних та гідротехнічних робіт»
на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2025 (Повне судове рішення складено 30.06.2025)
та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2025 (Повний текст рішення складено та підписано 03.07.2025)
у справі №910/917/25 (суддя - Ягічева Н.І.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «П`ятий експедиційний загін підводних та гідротехнічних робіт»  
до 1)Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України 
2)Державного підприємства "Адміністрація річкових портів" 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Приватне акціонерне товариство "П`ятий експедиційний загін підводних та гідротехнічних робіт" 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Фонд державного майна України 
про витребування майна з чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «П`ятий експедиційний загін підводних та гідротехнічних робіт»    звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до    Міністерства розвитку громад та територій України та    Державного підприємства "Адміністрація річкових портів" про витребування майна з чужого незаконного володіння
Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.06.2025 у справі №910/917/25 у позові відмовлено.
Не погоджуючись з указаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «П`ятий експедиційний загін підводних та гідротехнічних робіт» 10.07.2025 через електронний кабінет, в межах встановлених процесуальних строків, подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 24.06.2025 у справі № 910/917/25 та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2025 апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «П`ятий експедиційний загін підводних та гідротехнічних робіт»  на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2025 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2025 у справі №910/917/25 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2025 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2025 у справі № 910/917/25 залишено без змін.
09.10.2025 від Державного підприємства "Адміністрація річкових портів" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, згідно якої заявник просить стягнути з позивача на його користь понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у справі №910/917/25 у розмірі 7 000, 00 грн.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2025 заяву Державного підприємства "Адміністрація річкових портів" про ухвалення додаткового рішення у справі №910/917/25 прийнято до розгляду в порядку письмового провадження та встановлено сторонам строк на подання клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши долучені відповідачем до матеріалів справи докази понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції, заперечення відповідача проти ухвалення додаткового судового рішення, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення зазначеного клопотання з огляду на наступне.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3   ст. 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Відповідно до ч. 3   ст. 123 ГПК України   до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з ч. 1   ст. 124 ГПК України   разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 та 2   ст. 126 ГПК України   витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8   ст. 129 ГПК України).
Водночас за змістом ч. 4   ст. 126 ГПК України   розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. ч 5 та 6   ст. 126 ГПК України).
У розумінні положень ч. ч. 5 та 6   ст. 126 ГПК України   зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20).
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі   ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   1950 року.
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.
Відповідно до ч. 5   ст. 129 ГПК України   під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4   ст. 129 ГПК України, також визначені положеннями ч. ч. 6, 7 та 9   ст. 129 цього Кодексу.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5- 7 та 9   ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч. ч. 5- 7 та 9   ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Висновки, аналогічні відображеним вище, викладені в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, а також у постанові Верховного Суду від 12.01.2023 у справі №910/8342/21.
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Такі докази, відповідно до ч. 1   ст. 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
При цьому згідно зі   ст. 74 ГПК України   сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам ст.   ст. 75-79 ГПК України.
За змістом   статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»   договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до   статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»   видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
У   статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»   визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом наведеної норми адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною 1   статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»   як «форма винагороди адвоката», але в розумінні положень   Цивільного кодексу України   становить ціну такого договору.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами   статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Аналогічні висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18).
З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на апеляційну скаргу відповідачем, крім іншого, повідомлено, що за результатами розгляду апеляційної скарги ДП "Адміністрація річкових портів" буде звертатись до суду із заявою про розподіл понесених витрат на професійну правничу допомогу та визначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат у розмір 7 000 грн.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції при розгляді справи №910/917/25, відповідно до ч. 8   ст. 129 ГПК України, заявником надано:
- акт прийому - передачі наданих послуг від 01.10.2025 №0110/03 за судове засідання 24.09.2025;
- акт прийому - передачі наданих послуг від 08.10.2025 №0810/01 за судове засідання 07.10.2025;
- рахунок від 01.10.2025 №00251;
- рахунок від 08.10.2025 №00254;
- платіжна інструкція від 02.10.2025 № 1002;
- платіжна інструкція від 09.10.2025 № 1054.
Також в матеріалах справи наявний договір про надання правової (правничої) допомоги №б/н від 06.01.2019, додаткова угода до договору про надання правової (правничої) допомоги від 06.01.2019 від 07.09.2022, додаткова угода від 28.02.2025 до договору, рахунок-фактура №00234 від 24.06.2025, ордер №1344073 серія АІ.
Так, згідно п.п. 1.44 Договору, у редакції додаткової угоди від 28.02.2025, Адвокат приймає на себе доручення Клієнта надати професійну правничу допомогу (юридичні послуги), представництво у справі № 910/917/25 Господарського суду міста Києва, в суді першої та апеляційної інстанції, а саме, складає, підписує та подає всі необхідні процесуальні документи (в тому числі заяви по суті справи), забезпечує представництво інтересів Клієнта в судовому засіданні.
Відповідно умов п.п. 6.2. Договору, у редакції додаткової угоди від 07.09.2022 (копія додається), клієнт сплачує Адвокату гонорар за участь Адвоката в режимі відеоконференції у першому судовому засіданні в суді першої або апеляційної інстанції, що розташовані у м. Києва - 5 000 грн., а за кожне наступне судове засідання, в межах розгляду однієї справи у відповідній інстанції - 2 000 грн.
Адвокатом було складено, підписано та подано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу. Також адвокат забезпечував судове представництво ДП "Адміністрація річкових портів", надавав пояснення під час встановлення судом обставин цієї справи та обґрунтовано заперечував доводи апеляційної скарги. Доказами представництва інтересів Клієнта у судових засіданнях є протоколи судових засідань від 24.09.2025 та від 07.10.2025.
Північний апеляційний господарський суд зазначає про те, що наведена в актах інформація щодо наданих адвокатом позивачу послуг підтверджується матеріалами справи, зокрема, представник відповідача брав участь у судових засідань 24.09.2025 та 07.10.2025.
Отже, матеріалами справи підтверджується факт надання позивачу адвокатом Сербуловим О.В. зазначених в актах послуг.
З огляду на зазначене, вирішуючи питання про стягнення судових витрат за надання правової допомоги, з урахуванням критеріїв розумності і реальності таких витрат, їх співмірності зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), наданих стороною доказів на підтвердження таких витрат, колегія суддів дійшла висновку про задоволення клопотання відповідача про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у цій справі.
Оскільки апеляційна скарга позивача залишена судом без задоволення, а отже судове рішення ухвалено на користь відповідачів, витрати ДП "Адміністрація річкових портів" (відповідач 2) на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у сумі 7 000 грн, відповідно до   ст. 129 ГПК України, покладаються на ТОВ «П`ятий експедиційний загін підводних та гідротехнічних робіт».
Керуючись статтями   126,   129,   244 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.   Заяву Державного підприємства "Адміністрація річкових портів" про ухвалення додаткового рішення у справі №910/917/25 задовольнити.
2.   Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «П`ятий експедиційний загін підводних та гідротехнічних робіт» (04071, вул. Електриків, буд.4, м. Київ, код ЄДРПОУ 39145889) на користь    Державного підприємства "Адміністрація річкових портів" (04071,вул. Електриків, буд. 14,м. Київ, код ЄДРПОУ 33404067) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 (сім тисяч ) грн.
3.   Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.
4.   Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий суддя                                                            В.В. Андрієнко 

Судді                                                                                В.В. Шапран

                                                                                С.І. Буравльов