П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2026 року м. Київ
Справа № 752/24123/24
Провадження №22-ц/824/1907/2026

Резолютивна частина постанови оголошена 28 січня 2026 року
Повний текст постанови складено 29 січня 2026 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Стрижеуса А.М., 
суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
секретаря: Желепи В.В.

сторони: позивач ОСОБА_1 
відповідач Акціонерне товариство «Сенс Банк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 червня 2025 року, ухваленого у складі судді Чекулаєва С.О.,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Сенс Банк», про припинення обтяження арешту майна та заборони його відчуження.
Позов обґрунтовано тим, що 28.03.2014 року Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області було ухвалено заочне рішення у справі № 695/300/14-ц за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. На виконання вказаного рішення видано виконавчий лист, який пред`явлений до виконання у Золотоніський ВДВС.
У межах виконавчого провадження постановою державного виконавця № НОМЕР_5 від 06.11.2014 накладено арешт на все майно боржника. Проте за твердженнями Позивача заборгованість була погашена ще в 2012 році за рахунок переданого в заставу транспортного засобу.
Як вбачається із Автоматизованої системи виконавчого провадження АТ «Альфа-Банк» повторно виконавчий лист № 695/300/14-ц, виданий 15 квітня 2014 року Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області, для примусового виконання не пред`являло, із заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання не зверталося. 
При цьому, відповідно до чинного на момент видачі виконавчого листа законодавства, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання становив 1 рік. 
На думку позивача, строк пред`явлення пропущено, у тому числі з урахуванням положень про переривання строку пред`явлення виконавчого документу після його повернення стягувачу. 
Також позивач зазначає, що про пропуск строку пред`явлення свідчить також той факт, що АТ «Альфа-Банк» у спосіб, що суперечить вимогам законодавства, звернулося до приватного нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. 
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 15 червня 2021 року в справі № 752/6900/21 виконавчий напис, вчинений 21 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В., зареєстрований в реєстрі за № 4594, про стягнення заборгованості за кредитним договором № 490054263 від 24 грудня 2007 року, визнано таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 15 листопада 2024 року відкрито провадження у справі, за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, розгляд справи призначено на 29 січня 2025 року.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05 червня 2025 року позов ОСОБА_1 до АТ «СЕНС БАНК», третя особа: Золотоніський відділ державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про припинення обтяження арешту майна та заборони його відчуження задоволено.
Припинити обтяження у вигляді арешту всього майна ОСОБА_1 , який зареєстровано 06 листопада 2014 року державним реєстратором Золотоніського міськрайонного управління юстиції Оверко Людмилою Миколаївною (номер запису про обтяження: 7595669) на підставі постанови заступника начальника відділу Золотоніського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гончаренка Юрія Івановича про арешт майна боржника № НОМЕР_5 від 06 листопада 2014 року.
Стягнуто з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 понесені у справі судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору в розмірі у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок. 
Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що не скасовані арешти на майно ОСОБА_1 при відсутності виконавчих проваджень та будь-яких майнових претензій до нього, є порушенням закріпленого Конституцією України (стаття 41) права кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності та ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відповідно до якої - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Не погоджуючись з рішенням суду, представник АТ «Сенс Банк» адвокат Стовбун О.Й. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неправильній оцінці доказів, наявних у матеріалах справи і як наслідок неправильних висновків суду, що в сукупності призвело до неправильного застосування норм матеріального права при порушенні норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що кредитний договір не було погашено та відповідно до рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області було стягнуто заборгованість за кредитним договором, проте виконавчі листи що були звернені до виконання, було повернуто без виконання відповідачу а тому заборгованість погашена не була та підстави для задоволення позову відсутні.
04 листопада 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника відповідача адвоката Дубчак Л.С. в якому вона просила апеляційну скаргу залишити без задоволення а рішення залишити без змін.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Дубчак Л.С. проти доводів апеляційної скарги.
Від представника АТ «Сенс Банк» адвоката Півторак Т.О. надійшла заява про розгляд справи без участі представника АТ «Сенс Банк».
За таких обставин колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності представника АЬ «Сенс Банк».
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Судом встановлено, що  28.03.2014 року Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області було ухвалено заочне рішення у справі № 695/300/14-ц за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. На виконання вказаного судового рішення видано виконавчий лист, який пред`явлений до виконання у Золотоніський ВДВС.
У межах виконавчого провадження постановою державного виконавця № НОМЕР_5 від 06.11.2014 накладено арешт на все майно боржника.
Відповідно до листа Золотоніського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 10.05.2024 № 27339 «Про результати розгляду запиту» 12.12.2014 виконавче провадження повернуто стягувачу за п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», постанову та виконавчий лист направлено стягувачу. Надати більш детальну інформацію щодо стану виконання виконавчих проваджень та надання копій документів не вбачається за можливе, оскільки відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 17.06.2017, завершені виконавчі провадження передаються до архіву та зберігаються протягом 3-років, після чого знищуються. Таким чином, судом встановлено, що виконавче провадження, в межах якого на майно позивача було накладено арешт, наразі знищено за закінченням строку архівного зберігання.
06.08.2024 року позивач звернувся до Золотоніського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції з клопотанням про скасування арешту майна, в якому просив зняти (скасувати) арешт з усього майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладений відповідно до постанови заступника начальника відділу Золотоніського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гончаренка Юрія Івановича про арешт майна боржника № НОМЕР_5 від 06 листопада 2014 року, а також вчинити дії по вилученню обтяження, зареєстрованих у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про обтяження: 7595669. Відповідь за результатами розгляду клопотання надано не було. Докази зворотнього в матеріалах справи відсутні.
Відповідно до Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 16271318 25.12.2007 року було зареєстровано обтяження рухомого майна на підставі Договору застави автомобіля легкового, CHEVROLET, CAPTIVA, 2007 року випуску, колір - ЗЕЛЕНИЙ, тип- ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ, номер об`єкта НОМЕР_2 , номер державної реєстрації: НОМЕР_3 .
Відповідно до Витягу № 29386219 25.11.2010 року було внесено зміни у відомості про обтяження, а саме зміни до номеру документу-підстави.
07.12.2012 року також було внесено зміни до відомостей про обтяження відповідно до Витягу № 39187722.
18.12.2012 року з державного реєстру обтяжень рухомого майна було вилучено запит про обтяження відповідно до Витягу 39392186.
Відповідно до листа Головного сервісного центру МВС "Про розгляд адвокатського запиту" від 07.06.2021 року № 31/801аз 18.12.2012 року транспортний засіб CHEVROLET, CAPTIVA, 2007 р.в., шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 , НОМЕР_4 був знятий з обліку для реалізації, кредит сплачено, по дорученню ВРТ № 380323 від 24.10.2012, ОСОБА_2 , (Києво-Святошинське РЕВ ДАІ).
На підставі відомостей з Автоматизованої системи виконавчого провадження, що відкриті виконавчі провадження, за якими боржником є позивач, а стягувачем відповідач, відсутні.
Доказів поновлення строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання, повторного звернення виконавчого листа до виконання в межах визначених законодавством строків матеріали справи не містять.
Судом встановлено, що арешт, накладений на все нерухоме майно позивача, державним виконавцем при закінченні виконавчих проваджень знято не було.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV в редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій.
Відповідно до ст. 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
Статтею 11 Закону № 606-XIV визначено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку (частина перша, пункт 5 частини третьої).
Відповідно до ст. 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 48 цього Закону.
Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким жодні інші дії державного виконавця не проводяться.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 22 Закону № 606-XIV в редакції, чинній на момент набрання законної сили судовим рішенням та видачі виконавчого листа, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки:
1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців;
2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.
За п. 1 ч. 2 цієї статті строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.
Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положення містились у редакціях Закону України «Про виконавче провадження», чинних на час накладення арешту на майно боржника.
У своїй постанові від 18 січня 2022 року в справі № 34/425 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Отже, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25 червня 2019 року в справі № 910/10031/13 та від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17.
Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19).
Стаття 41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканності самого майна власника. Всі особи мають утримуватись від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні.
Відповідно до ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір не було погашено та відповідно до рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області було стягнуто заборгованість за кредитним договором проте виконавчі листи були звернені до виконання проте виконавчі листи було повернуто без виконання відповідачу а тому заборгованість погашеною не була та підстави для задоволення позову відсутні є необґрунтованими виходячи з наступного.
Як убачається з матеріалів справи, а саме з листа Головного сервісного центру МВС України «Про розгляд адвокатського запиту» від 07 червня 2021 року № 31/801, транспортний засіб CHEVROLET Captiva, 2007 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 , НОМЕР_4 , з 18 грудня 2012 року був знятий з обліку для реалізації, кредитну заборгованість сплачено, за дорученням ВРТ № 380323 від 24 жовтня 2012 року на ім`я ОСОБА_2 (Києво-Святошинське РЕВ ДАІ).
Згідно з указаним листом у 2013 році зазначений автомобіль було придбано ОСОБА_3 , а у 2014 році реалізовано ОСОБА_4 , яка на теперішній час є власницею транспортного засобу CHEVROLET Captiva, 2007 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 , НОМЕР_4 .
Отже, відповідно до наведеного листа, транспортний засіб було знято з реєстрації за позивачем у 2012 році, а станом на час розгляду справи позивач не є власником транспортного засобу CHEVROLET Captiva, 2007 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 , НОМЕР_4 .

Крім того, судом досліджено витяги з Державного реєстру обтяжень рухомого майна та відповіді Головного сервісного центру МВС України, з яких убачається, що кредитна заборгованість ОСОБА_1 сплачена у повному обсязі, а запис про обтяження вилучено.
Також із матеріалів справи вбачається, що відповідач - АТ «Сенс Банк» після повернення виконавчого листа без виконання не вживав жодних заходів, спрямованих на примусове виконання судового рішення, зокрема відсутні відомості про його повторне пред`явлення до виконання.
З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що заборгованість за кредитним договором була сплачена, автомобіль реалізований у 2012 році, а отже підстави для накладення арешту на спірне майно станом на час розгляду справи відсутні.
Крім того, апеляційний суд зазначає, що пасивна поведінка відповідача щодо стягнення заборгованості на підставі судового рішення 2014 року за наявності арешту порушує права позивача, оскільки не зняття арешту з майна ОСОБА_1 за відсутності відкритих виконавчих проваджень та будь-яких майнових претензій до нього є порушенням права власності, гарантованого статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, а позбавлення майна можливе лише в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Аналіз наведених правових норм та встановлених обставин дає колегії суддів підстави для висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку.
Доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, які були предметом дослідження й оцінки судом. Аргументи, зазначені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, були перевірені судом першої інстанції, їм судом надана мотивована оцінка.
Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 червня 2025 року- без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк»-залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 червня 2025 року- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна