ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 р. 	Справа № 440/5306/25	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: І.Г. Ясиновський) від 05.11.2025 по справі № 440/5306/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якій просить суд: 
- визнати протиправним і скасувати рішення від 01.04.2025 № 163750032898 Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути її заяву і зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 з 23.10.1992 по 23.10.2001 та з 22.02.2002 по 20.12.2011 до пільгового стажу 13 років 07 місяців 29 за Списком 2;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком 2 з 24.03.2025.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.11.2025 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнано протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 01.04.2025 № 163750032898.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву позивача від 24 березня 2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням висновків суду.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників передбачені статтею 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених КМУ, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. На підставі наданих позивачем документів, страховий стаж позивача складає 27 років 11 місяців 06 днів (необхідно не менше 25 років), пільговий стаж позивача за списком № 2 відсутній ( з необхідних 10 років). До пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 23.10.1992 по 23.10.2001, згідно наданої довідки про підтвердження наявного пільгового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 68/39 від 16.02.2007, оскільки довідка не відповідає вимогам Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12.08.1993 № 637 (додаток № 5), а саме: відсутні підписи керівника та головного бухгалтера підприємства. Вказує, що ГУ ПФУ в Харківській області діяло в межах своїх повноважень та у відповідності до норм закону.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому проти її задоволення заперечувала та просила відмовити. Додатково вказала, що в її трудовій книжці чітко відображені всі періоди її роботи, в тому числі й на роботах за Списком № 2. Факт роботи в ВАТ "Полтавський завод газорозрядних ламп" підтверджується трудовою книжкою НОМЕР_1 , в якій вказана професія заварник електровакуумних приборів, за якою ОСОБА_1 працювала з 23.10.1992 по 20.12.2011 в ВАТ "Полтавський завод газорозрядних ламп". 
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджено копією паспорта громадянина України /а.с. 24/.
24.03.2025 позивач звернулась до пенсійного органу за місцем проживання із заявою про призначення пенсії за віком /зв.а.с.44-45/.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 01 квітня 2025 року № 136750032898 позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" /а.с. 51/.
Вважаючи свої права порушеними таким рішенням, позивач звернулася до суду з позовом.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 01.04.2025 № 163750032898, протиправне. Факт роботи заварником електровакуумних приладів позивачки підтверджений відповідними записами безпосередньо у трудовій книжці за періоди з 22.02.2002 по 22.08.2002, з 16.10.2002 по 16.04.2003, з 16.05.2003 по 09.06.2003, з 11.09.2003 по 01.02.2004, 02.02.2004 по 31.08.2004, з 01.09.2004 по 31.05.2005, з 16.06.2005 по 31.08.2006, з 04.09.2006 по 30.04.2007, з 06.10.2009 по 28.04.2011 з 29.06.2011 по 25.08.2011 з 29.08.2011 по 21.10.2011 з 24.10.2011 по 20.12.2011, а пільговий характер роботи - відомостями про проведення атестації робочих місць та змістом Списків №2, що були чинним у період трудової діяльності. Відсутній запис в трудовій книжці щодо роботи на посаді заварника електровакуумних приладів у період з 23.10.1992 до 17.04.2001 підтверджений у відповідній Довідці №68/38 від 16.02.2006 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданою ВАТ Полтавський завод газорозрядних ламп.
Натомість суд визнав передчасними вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу за Списком № 2 період її роботи з 23.10.1992 по 23.10.2001, а також з 22.02.2002 по 22.08.2002, з 16.10.2002 по 16.04.2003, з 16.05.2003 по 09.06.2003, з 11.09.2003 по 01.02.2004, 02.02.2004 по 31.08.2004, з 01.09.2004 по 31.05.2005, з 16.06.2005 по 31.08.2006, з 04.09.2006 по 30.04.2007, з 06.10.2009 по 28.04.2011 з 29.06.2011 по 25.08.2011 з 29.08.2011 по 21.10.2011 з 24.10.2011 по 20.12.2011, а також призначити пенсію позивачу, оскільки в межах судового розгляду справи судом встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області надано оцінку лише періоду роботи ОСОБА_1 з 23.10.1992 по 23.10.2001, тоді як періодам її роботи на відповідних посадах з 22.02.2002 по 22.08.2002, з 16.10.2002 по 16.04.2003, з 16.05.2003 по 09.06.2003, з 11.09.2003 по 01.02.2004, 02.02.2004 по 31.08.2004, з 01.09.2004 по 31.05.2005, з 16.06.2005 по 31.08.2006, з 04.09.2006 по 30.04.2007, з 06.10.2009 по 28.04.2011 з 29.06.2011 по 25.08.2011 з 29.08.2011 по 21.10.2011 з 24.10.2011 по 20.12.2011 відповідачем оцінку не надано та будь-яких належних мотивів прийнятого рішення в цій частині не зазначено.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, отже, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в частині задоволення позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній відповідачем частині, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
На час звернення позивачки із відповідною заявою до відповідача щодо призначення пенсії на пільгових умовах чинними є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і Закон України "Про пенсійне забезпечення", які регулюють одні і ті ж правовідносини.
Положеннями пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (у редакції, яка діяла до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII) визначалось, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, який набрав чинності 01.04.2015, пункт "б" частини першої статті 13 Закону України № 1788-XII викладено у наступній редакції: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно; 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року; 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року; 52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року; 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року; 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок.
Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.
Зазначеною редакцією статті 13 Закону України № 1788-XII фактично введено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених вказаною нормою, необхідних для призначення пенсії на пільгових умовах.
Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15) за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III Прикінцеві положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII вирішено, зокрема: визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б-г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII (пункт 1 резолютивної частини).
Стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б-г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення (пункт 2 резолютивної частини).
Застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б-г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII у редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.
Порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених законодавством, що діяло раніше, визначається статтею 100 даного Закону.
Контроль за правильністю застосування списків на пільгове пенсійне забезпечення і якістю проведення атестації робочих місць на підприємствах та в організаціях, підготовка пропозицій щодо вдосконалення цих списків покладаються на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю (пункт 3 резолютивної частини).
Водночас, частиною першою пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV встановлено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається:
2) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
Суд звертає увагу, що вказані положення статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є чинними та неконституційними не визнавалися.
Таким чином, враховуючи відновлення рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15) редакції статті 13 Закону № 1788-XII, яка діяла до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, суд зазначає, що на даний час існує дві чинні норми для призначення пенсії на пільгових умовах, а саме: статтею 13 Закону № 1788-XII передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.
У той час коли статтею 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено права осіб, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
При цьому, пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених вказаною нормою, необхідних для призначення пенсії на пільгових умовах.
Відповідно до абзаців першого та другого пункту 2 розділу XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Також, відповідно до абзацу першого пункту 16 розділу XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Відтак, суд зазначає, що з 23.01.2020 в Україні існують два закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, які входять до Списку № 2, а саме: пункт "б" статті 13 Закону України № 1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом України № 213-VІІІ та пункт 2 частини 2 статті 114 Закону України № 1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VІІІ.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, тому колегія суддів доходить висновку, що вони суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким, у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у спірних правовідносинах підлягають застосуванню саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням рішення КСУ № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Наведений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20 за результатами перегляду рішення Верховного Суду від 21.04.2021.
Відтак на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Зі змісту оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 163750032898 від 01.04.2025 встановлено, що вік заявниці становить 50 років 7 місяців 17 днів.
З урахуванням викладеного вище, відмова в призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах, з посиланням на недосягнення нею пенсійного віку, є протиправною.
Надаючи правову оцінку оскарженому рішенню відповідача в частині відмови позивачці в призначенні пільгової пенсії з підстави відсутності необхідного пільгового стажу, колегія суддів зазначає наступне.
Зі змісту рішення № 163750032898 від 01.04.2025 встановлено, що страховий стаж заявниці становить 27 років 11 місяців 6 днів, пільговий стаж - відсутній. За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди трудової діяльності. До пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 23.10.1992 по 23.10.2001, згідно наданої довідки про підтвердження наявного пільгового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 68/39 від 16.02.2007, оскільки довідка не відповідає вимогам Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (додаток № 5), а саме: відсутні підписі керівника та головного бухгалтера підприємства, суд виходить з таких міркувань.
Положеннями статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так само відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 разом із заявою від 24.03.2025 надала пенсійному органу трудову книжку серії НОМЕР_1 /а.с. 13-17/, записами у якій підтверджено, що позивачка:
- запис 5 - 26.08.1992 - прийнята в складальний цех №1 люмінесцентних ламп учнем заварника електровакуумних приборів;
- запис 6 - 23.10.1992 - присвоєно 2 розряд заварника електровакуумних приборів;
- запис 7 - 30.11.1995 - перетворено в ВАТ «Полтавський завод газорозрядних ламп»;
- запис 8 - 23.10.2001- звільнена за згодою сторін;
- запис 11 - 22.02.2002 - прийнята в цех складання люмінесцентних ламп заварником електровакуумних приладів другого розряду по строковому трудовому договору;
- запис 12 - 22.08.2002 - звільнено у зв`язку з закінченням строкового договору;
- запис 13 - 16.10.2002 - прийнята в цех складання люмінесцентних ламп заварником електровакуумних приладів другого розряду по строковому трудовому договору;
- запис 14 - 16.04.2003 - звільнено у зв`язку з закінченням строкового договору;
- запис 15 з 16.05.2003 - прийнята в цех складання люмінесцентних ламп заварником електровакуумних приладів другого розряду по строковому трудовому договору;
- запис 16 - 09.06.2003 - звільнено у зв`язку з закінченням строкового договору;
- запис 17 з 11.09.2003 - прийнята в цех складання люмінесцентних ламп заварником електровакуумних приладів другого розряду по строковому трудовому договору;
- запис 18 - 01.02.2004 - звільнено у зв`язку з закінченням строкового договору;
- запис 18 - 02.02.2004 - прийнята в цех складання люмінесцентних ламп заварником електровакуумних приладів другого розряду по строковому трудовому договору;
- запис 19 - 31.08.2004 - звільнено у зв`язку з закінченням строкового договору;
- запис 20 - 01.09.2004 - прийнята в цех складання люмінесцентних ламп заварником електровакуумних приладів другого розряду по строковому трудовому договору;
- запис 22 - 31.05.2005 - звільнено у зв`язку з закінченням строкового договору;
- запис 23 - 16.06.2005 - прийнята в виробничий комплекс №1 (виробництво люмінесцентних ламп) заварником електровакуумних приладів другого розряду по строковому трудовому договору;
- запис 24 - 31.08.2006 - звільнено у зв`язку з закінченням строкового договору;
- запис 25 - 04.09.2006 - прийнята в виробничий комплекс №1 (виробництво люмінесцентних ламп) заварником електровакуумних приладів другого розряду по строковому трудовому договору;
- запис 26 - 30.04.2007 - звільнено за власним бажанням;
- запис 29 - 06.10.2009 - прийнята в виробничий комплекс №1 (виробництво люмінесцентних ламп) заварником електровакуумних приладів другого розряду по строковому трудовому договору;
- запис 30 - 28.04.2011 - звільнено за угодою сторін;
- запис 32 - 29.06.2011 - прийнята в виробничий комплекс №1 (виробництво люмінесцентних ламп) заварником електровакуумних приладів другого розряду по строковому трудовому договору;
- запис 33 - 25.08.2011 - звільнено у зв`язку з закінченням строкового договору;
- запис 34 - 29.08.2011 - прийнята в виробничий комплекс №1 (виробництво люмінесцентних ламп) заварником електровакуумних приладів другого розряду по строковому трудовому договору;
- запис 35 - 21.10.2011 - звільнено у зв`язку з закінченням строкового договору;
- запис 36 - 24.10.2011 - прийнята в виробничий комплекс №1 (виробництво люмінесцентних ламп) заварником електровакуумних приладів другого розряду по строковому трудовому договору;
- запис 37 - 20.12.2011 - звільнено у зв`язку з закінченням строкового договору.
Суд наголошує, що трудова книжка ОСОБА_1 не містить записів про прийняття її на роботу саме заварником електровакуумних приладів з 23.10.1992 по 23.10.2001, оскільки наявний запис 5 від 26.08.1992 про прийняття в складальний цех №1 люмінесцентних ламп виключно учнем заварника електровакуумних приборів.
Водночас, згідно запису 6 від 23.10.1992 - позивачу присвоєно 2 розряд заварника електровакуумних приборів. Окрім цього, в Довідці № 68/38 від 16.02.2006 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданою ВАТ Полтавський завод газорозрядних ламп, зазначено, що позивач саме з 23.10.1992 (нак. 3105 від 19.10.92р.) до 17.04.01р. виконувала роботи по взварці люмінесцентних ламп, за професією заварник електровакуумних приладів по складальному цеху № 1 у виробництві електронної техніки та радіоапаратури, що передбачено списком №2, розділом 16, позицією 2170100а - 11985, код КП - 7311.2 /а.с. 13-зворот, 17/.
Також, записами у трудовій книжці ОСОБА_1 підтверджено, що позивачка працювала заварником електровакуумних приладів на ВАТ "Полтавський завод газорозрядних ламп" (в подальшому перейменований ТОВ "Завод газорозрядних ламп") з 22.02.2002 по 22.08.2002, з 16.10.2002 по 16.04.2003, з 16.05.2003 по 09.06.2003, з 11.09.2003 по 01.02.2004, 02.02.2004 по 31.08.2004, з 01.09.2004 по 31.05.2005, з 16.06.2005 по 31.08.2006, з 04.09.2006 по 30.04.2007, з 06.10.2009 по 28.04.2011 з 29.06.2011 по 25.08.2011 з 29.08.2011 по 21.10.2011 з 24.10.2011 по 20.12.2011.
Проте відповідачем в оспорюваному рішенні надано оцінка лише періоду роботи ОСОБА_1 з 23.10.1992 по 23.10.2001, тоді як періодам її роботи на відповідних посадах з 22.02.2002 по 22.08.2002, з 16.10.2002 по 16.04.2003, з 16.05.2003 по 09.06.2003, з 11.09.2003 по 01.02.2004, 02.02.2004 по 31.08.2004, з 01.09.2004 по 31.05.2005, з 16.06.2005 по 31.08.2006, з 04.09.2006 по 30.04.2007, з 06.10.2009 по 28.04.2011 з 29.06.2011 по 25.08.2011 з 29.08.2011 по 21.10.2011 з 24.10.2011 по 20.12.2011 оцінка пенсійним органом не надавалась, але й безпідставно не зараховувалась до пільгового стажу, що підтверджено Формою РС-право /а.с. 47/.
Разом із заявою про призначення пенсії позивачка надала пенсійному органу копії наказів Полтавського державного заводу газорозрядних ламп від 12.11.1993 № 351 "Про завершення атестації робочих місць" /а.с. 41/, ВАТ "Полтавський завод газорозрядних ламп" від 28.12.1998 № 284 "Про закінчення атестації робочих місць" /зв.а.с. 41/, ТОВ "Завод газорозрядних ламп" від 28.11.2001 № 19 "Про атестацію робочих місць" /зв.а.с. 39/, висновок № 144 від 19.02.2002 експертизи на правильність застосування списків виробництв, професій, посад, і показників, згідно з якими призначаються пенсії за віком на пільгових умовах у ТОВ "Завод ГРЛ" та у ВАТ "Полтавський завод ГРЛ" /а.с. 43/.
У додатках до наказів від 12.11.1993 № 351 та від 28.12.1998 № 284 до переліку робочих місць, виробництв, робіт, професій і посад, робітників, яким підтверджено право на пільги і компенсації, передбачені законодавством на основі атестації робочих місць віднесено професії "заварник електровакуумних приладів".
Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за № 1451/11731 (далі - Порядок № 383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.
Згідно з пунктом 10 Порядку № 383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.
При цьому, пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Факт роботи заварником електровакуумних приладів позивачки підтверджений відповідними записами безпосередньо у трудовій книжці за періоди з 22.02.2002 по 22.08.2002, з 16.10.2002 по 16.04.2003, з 16.05.2003 по 09.06.2003, з 11.09.2003 по 01.02.2004, 02.02.2004 по 31.08.2004, з 01.09.2004 по 31.05.2005, з 16.06.2005 по 31.08.2006, з 04.09.2006 по 30.04.2007, з 06.10.2009 по 28.04.2011 з 29.06.2011 по 25.08.2011 з 29.08.2011 по 21.10.2011 з 24.10.2011 по 20.12.2011, а пільговий характер роботи - відомостями про проведення атестації робочих місць та змістом Списків № 2, що були чинним у період трудової діяльності.
Відсутній запис в трудовій книжці щодо роботи на посаді заварника електровакуумних приладів у період з 23.10.1992 до 17.04.2001 підтверджений у відповідній Довідці № 68/38 від 16.02.2006 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданою ВАТ Полтавський завод газорозрядних ламп.
Відповідно до статті 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Це ж встановлено п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року № 637.
Пунктом 20 вказаного Порядку передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Відповідно до п. 5 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 (далі Порядок проведення атестації робочих місць), атестація робочих місць за умовами праці (далі атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на п`ять років.
Зазначена постанова набула чинності з 21.08.1992. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.1992 року, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням п. 4.2 цього Порядку.
Згідно із п. 1, 2, 4, 9, 10 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року № 442, атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.
Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові та безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначається наказом по підприємству, організації в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.
Своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Атестація має проводитися у передбачені п. 4 Порядку № 442 строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.
При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
Велика Палата Верховного Суду у справі № 520/15024/16-а від 19.02.2020 сформулювала правовий висновок, згідно із яким особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочих місць, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком №2, відповідно до пункту “б” статті 13 Закону № 1788-ХІІ.
Таким чином, не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства (або не долучення роботодавцем до наказу про атестацію робочих місць переліку професій) не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не на працівника. При цьому, контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Щодо доводів апелянта про те, що Довідка від 16.02.2007 № 68/39 не містить підпису керівника та головного бухгалтера підприємства ТОВ "Завод газорозрядних ламп", колегія суддів зазначає таке.
Довідкою ТОВ "Завод газорозрядних ламп" від 16.02.2007 № 68/39 про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів, повідомлено, що ОСОБА_1 працювала у ВАТ “Полтавський завод газорозрядних ламп” і за період з 23.10.92 (нак. 3105 від 19.10.92) до 23.10.01 (нак. 502 від 23.10.01) виконувала роботи по заварці люмінесцентних ламп, за професією заварник електровакуумних приладів в складальному цеху №1 у виробництві електронної техніки та радіоапаратури, що передбачено списком № 2, розділом 16, позицією 2170100а -11985, код К П -7311.2. Підстава: постанова Кабінету Міністрів України від 11.03.94 №162, атестація робочих місць нак.351 від 12.11.93, нак.284 від 28.12.98. За період з 23.10.92 до 23.10.01 пільговий стаж 6 років 11 місяців 29 днів. Підстава для видачі: накази, платіжні відомості, картка Т-2. Додаткові відомості: Знаходилася у відпустці по догляду за дитиною віком до 3 - х років з 08.08.98 до 17.04.01 (нак.64 від 12.08.98). Завод працював ритмічно до 31.12.94. За період неритмічної роботи відпрацьовано робочих днів, з п`ятиденним робочим тижнем: 1995 - 110 та: з 01.06. до 30.06., з 01.08. до 31.08.95 1996 - 112 та: з 01.07. до 31.07.96 1997 - 97 та: з 01.07. до 31.07.97 1998: січень - 15 та з 01.02. до 08.08.98 /а.с. 44/.
Відповідно до частини першої статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства, керуючий санацією - арбітражний керуючий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, - керівник боржника, призначений господарським судом для здійснення процедури санації боржника.
Згідно з ч. 2 ст. 50 Кодексу України з процедур банкрутства, керуючий санацією боржника призначається господарським судом у порядку, встановленому цим Кодексом, з числа арбітражних керуючих.
Частиною п`ятою цієї ж норми визначено права керуючого санацією, до яких, зокрема, входить право укладати від імені боржника цивільно-правові, трудові та інші правочини (договори).
Частиною шостою цієї ж статті визначено обов`язки керуючого санацією, до яких, зокрема, входить обов`язок забезпечити ведення боржником бухгалтерського обліку і статистичного звіту та фінансової звітності.
Також закріплено можливість здійснювати інші передбачені законодавством повноваження.
Відповідно до відомостей наявних у Єдиному державному реєстрі судових рішень, зокрема згідно Ухвали від 09.02.2023 у справі № 7/25, судом з`ясовано, що окрім іншого, Ухвалою Господарського суду Полтавської області у справі 7/25 від 02.02.2001 року порушено провадження у справі про банкрутство ВАТ "Полтавський завод газорозрядних ламп". 14.06.2001 року ухвалою господарського суду визнано грошові вимоги конкурсних кредиторів ВАТ "Полтавський завод газорозрядних ламп" та зобов`язано розпорядника майна внести визнані вимоги кредиторів до реєстру. 16.07.2001 ухвалою Господарського суду Полтавської області введено процедуру санації ПАТ "Полтавський завод ГРЛ", керуючим санацією призначено арбітражного керуючого Матлаша В.М. 18.07.2002 року затверджено план санації ВАТ "Полтавський завод ГРЛ" та визначено термін здійснення заходів по виконанню даного плану /https://reyestr.court.gov.ua/Review/109773013/.
Отже, відсутність підпису керівника та головного бухгалтера підприємства у довідці ТОВ "Завод газорозрядних ламп", не є достатньою та беззаперечною підставою не визнавати пільговий стаж ОСОБА_1 , оскільки, відповідна довідка підписана керуючим санацією В.М. Матлаш, як і стверджує відповідач, а також начальником ВК Радюк Л.В. (вказана особа вносила також запис за № 8 в трудову книжку позивачки), а зазначені у довідці відомості перекликаються з даними, відображеними у трудовій книжці позивачки.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення № 163750032898 від 01.04.2025 прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню повністю.
Щодо обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивачки, колегія суддів враховує, що спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об`єднаного королівства» (заява № 22414/93) зазначив, що ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).
Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»).
З огляду на вищевикладене, колегія суддів, з урахуванням ч. 1 ст. 308 КАС України, погоджується з висновком суду першої інстанції, що ефективним та належним способом відновлення порушеного права позивача буде зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву позивача від 24 березня 2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням висновків суду.
Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини, що мають значення для справи з урахуванням встановлених та доведених фактів із наведенням належних висновків та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.11.2025 по справі № 440/5306/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	І.С. Чалий 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.М. Ральченко   В.В. Катунов