ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року 
м. Київ

справа №320/33910/23
адміністративне провадження № К/990/42845/24  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Білак М.В., 
суддів: Желєзного І.В., Мацедонської В.Е., 
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 
на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року (головуючий суддя - Сорочка Є.О., судді: Коротких А.Ю., Єгорова Н.М.)
у справі № 320/33910/23          
за позовом ОСОБА_1 
до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Полісмака Олександра Олександровича
про визнання протиправними дій, скасування постанови.
I. РУХ СПРАВИ
1. У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила: 
- визнати протиправними дії Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Відділ) та Головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полісмак О.О. щодо винесення постанови від 27 лютого 2023 року про відкриття виконавчого провадження №   НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 7 277,35 доларів США (далі - спірна постанова);
- скасувати постанову Головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полісмак О.О. від 27 лютого 2023 року про відкриття виконавчого провадження №   НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 7 277,35 доларів США.
2. В обґрунтування позову зазначила, що спірна постанова є такою, що не відповідає положенням частини восьмої статті 27 3акону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII). Також, на думку позивачки, державний виконавець, всупереч тому, що сума основного боргу зазначена в гривневому еквіваленті згідно з рішенням суду та виконавчим документом, вираховує та стягує виконавчий збір в доларах США, що порушує право боржника та значно підвищує суму його фінансової відповідальності. Окрім того, позивачка наголошує, що виконавчий лист видано 17 вересня 2014 року, тоді ж вперше було відкрито виконавче провадження про його примусове виконання (08 жовтня 2014 року), яке закрито 14 червня 2016 року у зв`язку з неможливістю фактичного стягнення коштів. У свою чергу, позивачка, керуючись пунктом 7 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII, наголошує, що виконавчі дії, враховуючи, що вони розпочалися під час дії Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження»(далі - Закон №   606-XIV), повинні завершуватись у порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 1404-VIII.
3. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06 серпня 2024 року позовні вимоги задоволено. Скасовано постанову Головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полісмак О.О. від 27 лютого 2023 року про відкриття виконавчого провадження №   НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 7 277,35 доларів США. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 073,60 грн.
4. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
5. Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивачка звернулась із касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції та  залишити в силі рішення суду першої інстанції.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
6. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2013 року у справі №  761/14023/13-ц з ОСОБА_1 стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» суму заборгованості за кредитним договором №   28808С117 від 13 червня 2008 року у розмірі 72773 доларів 54 цента США, що за курсом Національного банку України на час ухвалення рішення по справі складає 581678 грн 90 коп; судовий збір у розмірі 3441,0 грн.
7. На виконання вказаного судового рішення 17 вересня 2014 року Шевченківським районним судом міста Києва видано виконавчий лист.
8. За вказаним виконавчим листом 20 квітня 2017 року головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полісмаком О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2.
9. Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 08 вересня 2020 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 виніс постанову про стягнення виконавчого збору.
10. За заявою стягувача постановою головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полісмака О.О. від 21 лютого 2023 року виконавчий лист у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 повернуто стягувачу.
11. Позивачкою 21 квітня 2023 року отримано постанову головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полісмак О.О. про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 27 лютого 2023 року та про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 7 277,35 доларів США. Вказана постанова винесена на підставі постанови про стягнення виконавчого збору від 08 вересня 2020 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2.
12. Надалі, приватним виконавцем Бердар М.М. 27 березня 2023 року відкрито виконавче провадження № 71401297 за згаданим виконавчим листом №   761/14023/13-ц від 17 вересня 2014 року.
13. Не погоджуючись із постановою головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полісмак О.О. про відкриття виконавчого провадження №71104934 від 27 лютого 2023 року, позивачка звернулась до суду.
III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
14. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що державним виконавцем не було вирішено питання про стягнення виконавчого збору до моменту завершення виконавчого провадження (постанова про повернення виконавчого документа стягувачу), а винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору вже 27 лютого 2023 року. 
15. Також суд першої інстанції зазначив, що дії відповідача з винесення спірної постанови не відповідають приписам частини восьмої статті 27 Закону № 1404-VIII. 
16. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, вказав, що винесення спірної постанови є правомірним, оскільки постанова про стягнення виконавчого збору від       08 вересня 2020 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 не є предметом вказаного спору та оскільки виконавчий документ у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 повернутий відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII, то відкриття відповідачем виконавчого з виконання згаданої постанови є його обов`язком. 
17. Також суд апеляційної інстанції відхилив доводи позивачки про неправомірність визначення заборгованості в оскаржуваній постанові, оскільки такий розмір визначений у постанові від      08 вересня 2020 у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, яка не є предметом вказаного спору та докази скасування якої надані не були.
18. Окрім того, суд апеляційної інстанції спростував порушення державним виконавцем положень частини восьмої статті 27 Закону № 1404-VIII, оскільки вказана норма встановлює заборону на стягнення виконавчого збору у під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю. Водночас, у справі, що розглядається передача жодних виконавчих проваджень не мала місце, а спірним є питання не стягнення виконавчого збору, а відкриття виконавчого провадження за відповідною постановою. Окрім того, виконавче провадження №71401297 відкрите приватним виконавцем вже після прийняття оскаржуваної постанови.
V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
19. Касаційне провадження за скаргою позивачки відкрито на підстав пунктів 1, 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
20. В обґрунтування пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник посилається на те, що судом апеляційної інстанції не враховано висновки Верховного Суду щодо застосування у подібних правовідносинах частини восьмої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», викладеного у постанові Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі №320/6215/19.
21. В обґрунтування пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України заявник зазначає про не дослідження судом апеляційної інстанції зібраних у справі доказів. На думку скаржника, судом апеляційної інстанції не було належним чином досліджено наявні у матеріалах справи докази, з яких вбачається обґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги. Скаржник в підтвердження вказаних обставин зазначає, із посиланням на обов`язкову підставу для скасування судового рішення визначену у пункті 5 частини третьої статті 353 КАС України, що вручена в день апеляційного перегляду справи постанова Шостого апеляційного адміністративного суду взагалі не містила підписів суддів, що здійснювали розгляд справи. Зокрема, останній аркуш постанови містив лише відтиск штампів із надписом «підпис» навпроти прізвищ кожного учасника колегії суддів, що не може вважатися ні власноручним, ні електронним підписом.
VI. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
22. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, вважає за необхідне зазначити таке.
23. Спірні правовідносини у цій справі виникли щодо прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 для виконання постанови про стягнення виконавчого збору, прийняту у виконавчому провадженні № НОМЕР_2.
24. Суд апеляційної інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, дійшов висновку про законність дій державного виконавця та законність спірної постанови.
25. Верховний Суд погоджується із наведеним вище висновком з огляду на таке.
26. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 20 квітня 2017 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 щодо виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 грудня 2013 року у справі №761/4023/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.
27. 08 вересня 2020 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 винесено постанову про стягнення виконавчого збору. 
28. 21 лютого 2023 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 прийнято постанову про повернення виконавчого листа за заявою стягувачу. 
29. Пунктом 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
30. Згідно з пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.
Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.
Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.
31. Отже, державний виконавець після повернення виконавчого документу стягувачу має обов`язок відкрити виконавче провадження щодо виконання постанови про стягнення виконавчого збору, ця постанова є виконавчим документом.
32. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 27 лютого 2023 року відповідач прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 для виконання постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № НОМЕР_2. Вказана постанова про відкриття виконавчого провадження і становить предмет спору у справі, що розглядається.
33. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що постанова про стягнення виконавчого збору від 08 вересня 2020 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 не є предметом вказаного спору, та оскільки виконавчий документ у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 повернутий відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII, то відкриття відповідачем виконавчого провадження щодо виконання згаданої постанови є його обов`язком, а відтак є правомірним.
34. Також Верховний Суд зазначає про безпідставність доводів скаржника щодо неправомірності визначення розміру заборгованості в спірній постанові. Розмір заборгованості державним виконавцем не визначався при відкритті виконавчого провадження № НОМЕР_1, а був визначений у виконавчому документі - постанові від 08 вересня 2020 року у виконавчому провадженні №   НОМЕР_2, яка є чинною та не є предметом вказаного спору.
35. Окрім цього, при винесенні спірної постанови відповідачем не було порушено частину восьму статті 27 Закону №   1404-VIII, як про це зазначає скаржник у касаційній скарзі. 
36. Згідно з частиною восьмою статті 27 Закону №   1404-VIII під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.
37. Отже, вказана норма встановлює заборону на стягнення виконавчого збору під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю. Однак, у справі, що розглядається передача жодних виконавчих проваджень не мала місце, а спірним є питання не стягнення виконавчого збору, а відкриття виконавчого провадження за відповідною постановою. Окрім того, виконавче провадження №   71401297 відкрите приватним виконавцем вже після прийняття спірної постанови.
38. Також є необґрунтованими доводи скаржника щодо застосування до спірних правовідносин правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 21 липня 2022 року у справі №   320/6215/19. Правовідносини, що склались у справі №   320/6215/19 не є подібними до спірних, оскільки предметом спору є постанова приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди.
39. Щодо обов`язкової підстави для скасування оскаржуваного рішення, про яку йдеться у касаційній скарзі, колегія суддів Верховного Суду зазначає таке.
40. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 353 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені в судовому рішенні.
41. Скаржниця зазначає, що отримала рішення суду апеляційної інстанції після розгляду справи без підпису суддів, постанова містила лише відтиск штампів із надписом «підпис» навпроти прізвищ кожного учасника колегії суддів, що, на її думку, не може вважатися ні власноручним, ні електронним підписом. Однак, це твердження є помилковим.
42. Частинами першою, другою, десятою статті 243 КАС України передбачено, що суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Рішення та постанови ухвалюються, складаються і підписуються складом суду, який розглянув справу.
Усі судові рішення викладаються письмово у паперовій та електронній формах.
Судові рішення викладаються в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, шляхом заповнення відповідних форм процесуальних документів, у порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), та оприлюднюються в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). На судове рішення, викладене в електронній формі, накладається кваліфікований електронний підпис судді (у разі колегіального розгляду - кваліфіковані електронні підписи всіх суддів, що входять до складу колегії).
43. Згідно з частиною першою статті 251 КАС України копії повного судового рішення вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення.
44. З аналізу вказаних вище правових норм вбачається, що оригінал судового рішення підписується суддею/суддями власноруч та електронним підписом. Паперовий оригінал судового рішення із підписами судді/суддів підшивається у справу, а учасникам справи надається засвідчена копія рішення, що не містить підписів судді/суддів. Саме таку копію постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року було вручено позивачці після розгляду справи в суді апеляційної інстанції.
45. Таким чином, наведені в касаційній скарзі мотиви та доводи не спростовують висновку суду апеляційної інстанції і не дають підстав уважати, що ним неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права при постановленні оскаржуваного судового рішення.
46. Відповідно до частин першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
47. Ураховуючи результат касаційного розгляду суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 345, 350, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року у справі                                № 320/33910/23 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
М.В. Білак
І.В. Желєзний 
В.Е. Мацедонська,
Судді Верховного Суду